ПОСТАНОВА 
Іменем України

30 вересня 2020 року                                                         м. Кропивницький

справа № 404/6990/18
провадження № 22-ц/4809/813/20 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
       Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л. М., Єгорової С. М.
       за участі секретаря - Тимошенко Т.О.
учасники справи:
       позивач - ОСОБА_1 , 
       відповідач - ОСОБА_2 ,
       розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 лютого 2020 року у складі судді Павелко І. Л. і
В С Т А Н О В И В:
       В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 133 633 грн 13 коп, з яких: борг з урахуванням індексу інфляції в розмірі 125 965 грн 81 коп та 3 % річних в розмірі 7 667 грн 32 коп.
       Позовна заява мотивована тим, що 10 листопада 2015 року між сторонами був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 в позику 4 300 доларів США, за умови повернення зазначеної суми до 10 грудня 2015 року.
       На підтвердження передачі коштів відповідач надав позивачу власноруч написану розписку та отримав кошти.
        ОСОБА_2 свої зобов`язання згідно договору та вказаного в борговій розписці строку виконав частково, а саме віддав ОСОБА_1 лише 1 000 доларів США, а залишок в розмірі 3 300 доларів США обіцяв віддати пізніше.
       Потім, позивач неодноразово звертався в усній формі до відповідача з вимогою повернути кошти, однак, ОСОБА_2 гроші не повертає, а останнім часом не відповідає на телефонні дзвінки або взагалі вимикає телефон, у зв`язку з чим, позивач змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.
       Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 лютого 2020 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 133 633 грн 13 коп, що становить: основний борг в сумі 92 690 грн 07 коп, 3% річних в сумі 7 667 грн 32 коп, розмір інфляційних витрат нарахованих на суму основного боргу в сумі 33 275 грн 74 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 336 грн 33 коп.
Рішення суду мотивоване тим, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Суд першої інстанції, дійшов висновку, що відповідач не спростував докази надані позивачем, а доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_2 не зазначив в розписці, яку суму він буде повертати позивачу, безпідставні, оскільки в розписці відповідач власноруч зазначив, що зобов`язується повернути займ в доларах США в строк до 10.12.2015, а займ це і є сума неповернутого боргу.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено вимоги ст. ст. 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст. ст. 3, 81, 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими.
В розписці, яка надана позивачем зрозуміло, яка сума надана позивачем, але не зрозуміло, яку суму коштів потрібно повернути відповідачеві, тому дана розписка не відповідає вимогам ст. 1049 ЦПК України.
Відповідачу не зрозуміло, на підставі яких доказів суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні обґрунтував свою позицію тим, що сума основного боргу складає 92 609 грн 07 коп (на момент винесення рішення є еквівалентом 3 300 доларів США), оскільки жодними доказами, які знаходяться в матеріалах справи, ця позиція суду не підтверджується.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.
В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача адвокат Ботнаренко І. Ю. підтримав доводи апеляційної скарги, представник позивача ОСОБА_3 заперечувала проти доводів апеляційної скарги. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає не в повній мірі.
Судом першої інстанції встановлено, що 10.11.2015 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за яким позикодавець передав у власність позичальнику готівкові грошові кошти в сумі 4 300 доларів США, а останній зобов`язався використати таку позику на власний розсуд і повернути її позикодавцеві у строк до 10.12.2015 (а. с. 5, 104).
Відповідачем було частково виконано боргові зобов`язання, а саме повернуто грошові кошти в розмірі 1 000 доларів США.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Проте повністю з висновками суду першої інстанції погодитися неможна з огляду на таке.
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з статтею 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. 
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
За приписами статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Крім того, відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, несе наслідки, визначені статтею 625 цього Кодексу.
За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Матеріалами справи підтверджується, відповідно до розписки від 10.11.2015 ОСОБА_2 , отримавши 4 300 доларів США в борг, зобов`язався повернути суму боргу в доларах США в строк д 10.12.2015 (а. с. 5, 104).
Позивач зазначав, що в строк зазначений в розписці відповідач повернув тільки 1 000 доларів США, що також не заперечувалось стороною відповідача.
З огляду на те, що відповідач прострочив виконання зобов`язання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу та 3 % річних.
З розрахунку курсу української гривні, встановленого Національним банком України, станом на 09.10.2018 за 100 доларів США - 2808,792 грн, сума основного боргу становить : 3 300*2808,792/100=92 690 грн 14 коп, яка підлягає стягненню.
З огляду на те, що кількість днів прострочення за період з 10.12.2015 до 09.10.2018 становить 1 034 дні, розмір 3 % річних від простроченої суми становить: 92 690,14*3/100/365*1034=7 877 грн 39 коп, який підлягає стягненню.
Проте, з висновком суду про стягнення розміру інфляційних витрат, нарахованих на суму основного боргу, погодитись не можна з огляду на таке.
За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.
Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.
У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що умовами договору сума боргу визначена в іноземній валюті в розмірі 4 300 доларів США, нарахована позивачем сума інфляційних втрат стягненню не підлягає.
На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, тому дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача розміру інфляційних витрат, нарахованих на суму основного боргу.
Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для зміни судового рішення.
З огляду на викладене рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 100 567 грн 53 коп з яких: основний борг в розмірі 92 690 грн 14 коп та 3 % річних в розмірі 7 877 грн 39 коп.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що ОСОБА_1 за подання позовної заяви сплатив 1 336 грн 33 коп судового збору, а позовні вимоги задоволено на 75,26 %, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1 005 грн 72 коп судових витрат.
За подання апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатив 2 005 грн 50 коп судового збору та, враховуючи, що його вимоги задоволено на 24,74 %, з позивача на його користь необхідно стягнути 496 грн 16 коп судових витрат.
Шляхом проведення взаємозаліку, остаточно з  ОСОБА_2 необхідно стягнути  на користь ОСОБА_1 509 грн 56 коп (1005,72-496,16) на відшкодування судових витрат.
       Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд 
       П О С Т А Н О В И В :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 лютого 2020 року змінити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики в розмірі 100 567 (сто тисяч п`ятсот шістдесят сім) грн 53 коп з яких: основний борг в розмірі 92 690 (дев`яносто дві тисячі шістсот дев`яносто) грн 14 коп та 3 % річних в розмірі 7 877 (сім тисяч вісімсот сімдесят сім) грн 39 коп.
В задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, нарахованих на суму основного боргу, відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 509 (п`ятсот дев`ять) грн 56 коп судових витрат.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.
       Повний текст постанови складено 02.10.2020.

Головуючий суддя                                                  С. І. Мурашко 
Судді                                                                  Л. М. Дьомич
                                                                С. М. Єгорова