П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  240/5436/20 
Головуючий у 1-й інстанції: Майстренко Н.М. 
          Суддя-доповідач:  Драчук Т. О. 

04 вересня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Драчук Т. О. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Ватаманюка Р.В. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 ,  Міністерства оборони України  на  рішення   Житомирського окружного адміністративного суду  від  06 травня 2020 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про  визнання протиправним і скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
02 квітня 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив:
- визнати протиправним і скасувати пункт 15 рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 як особі, звільненій із військової служби за контрактом, у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності 1 групи з 03.10.2019 внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 07.02.2020 №16;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 як особі, звільненій з військової служби за контрактом, у зв`язку зі встановленням інвалідності 1 групи з 03.10.2019 внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку, одноразову грошову допомогу у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2019, відповідно до статей 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII та Порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 06 травня 2020 року адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасувати п. 15 рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги як інваліду І групи з 03.10.2019 внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 07.02.2020 №16;
- зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням І групи інвалідності, що пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням в частині відмови у задоволенні позову, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови та прийняти нову постанову в цій частині, якою задовольнити позов.
Апеляційну скаргу позивач обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не з`ясував усі обставини, що мають значення для справи та надав не належну оцінку тим обставинам та доказам, що присутні в матеріалах справи. Апелянт зазначає, що застосування судом обраного способу захисту прав позивача, а саме зобов`язати призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в контексті спірних правовідносин не є втручанням у дескреційні повноваження Міністерства оборони України, у зв`язку з чим позов в оскаржуваній частині апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Крім того, апелянт зазначає про необхідність зміни резолютивної частини рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 травня 2020 року в частині скасування оскаржуваного рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги саме як інваліду І групи, а не у зв`язку з встановленням інвалідності І групи з 03.10.2019.
Не погоджуючись з даним рішенням в частині задоволення позову, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти нову постанову в цій частині, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Апеляційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не з`ясував усі обставини, що мають значення для справи та надав не належну оцінку тим обставинам та доказам, що присутні в матеріалах справи. Також, в апеляційній скарзі відповідач вказує, що позивачем не надано документу, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.  До того ж, позивачу було встановленого вищу (І) групу інвалідності в понад дворічний термін з часу первинного встановлення (ІІІ) групи інвалідності, тому не має правових підстав для виплати одноразової грошової допомоги.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити, а рішення суду - скасувати, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи,   ОСОБА_1 проходив кадрову військову службу у добровільному порядку (за контрактом) в Збройних Силах України.
Згідно витягів з наказу командира 8 армійського корпусу №26-ПМ від 08.07.2005 та командира військової частини НОМЕР_1 №189 від 31.08.2005старшого прапорщика ОСОБА_1 звільнено з військової служби у відставку за пп. «в» п. 63 Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками ЗСУ (за станом здоров`я).
Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією №1 позивачу 04.03.2005 первинно встановлено ІІІ групу інвалідності, яка настала внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК серія ЖИК №055983 від 04.03.2005 (а.с. 20).
Згідно з витягом із акту огляду у МСЕК (довідка серії ЖИК №004765 від 15.08.2007) позивачу з 24.07.2007 встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби (а.с. 22).
У 2019 році проведено повторний огляд позивача і встановлено йому з 03.10.2019 І групу інвалідності, причина інвалідності - травма та її наслідки, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, про що свідчить довідка до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №549128 від 10.10.2019 (а.с. 23).
25.11.19 позивач звернувся до Новоград-Волинського об`єднаного міського військового комісаріату з заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням І групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку.
07.02.2020 рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладеним у протоколі №16, позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги через відсутність правових підстав для виплати, оскільки на час встановлення інвалідності у 2005 році не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги. 
Вказано, що згідно з пунктом 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, у разі зміни групи інвалідності доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. Заявнику групу інвалідності змінено понад дворічний термін після встановлення первинної групи інвалідності (а.с. 26).
Не погоджуючись з відмовою Міністерства оборони України у призначенні одноразової грошової допомоги, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.  
Частково задовольняючі адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що висновок відповідача, викладений в оскаржуваному рішенні, про відсутність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі спливом дворічного строку між зміною груп інвалідності, не відповідає правильному застосуванню наведених норм матеріального права, а тому рішення відповідача у цій частині підлягає скасуванню.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Міністерства оборони України нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу як інваліду І групи, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем в оскаржуваному рішенні питання виплати позивачу як інваліду І групи внаслідок інвалідності, настання якої пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, не вирішувалось взагалі.
На підставі викладеного, суд першої інстанції прийшов до висновку, що при розгляді даної справи суд не може вирішувати за відповідача питання призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги як інваліду І групи, оскільки це питання ще не вирішувалось Міністерством оборони України, а тому в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити та здійснити таку виплату слід відмовити.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги
Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу".
Відповідно до ст. 41 цього Закону виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб" статтю 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" викладено в новій редакції, яка діяла з 01.01.2007, та якою було введено поняття "одноразова грошова допомога".
Так, статтею 16 Закону №2011-XII встановлено, зокрема, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Згідно пункту "б" ч. 1 ст. 16-2 Закону №2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи.
Пунктом 4 ст. 16-3 Закону №2011-XIІ встановлено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII у Законі №2011-XIІ п. 4 ст.16-3 доповнено абзацом другим такого змісту: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється".
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975, прийнятою відповідно до п. 2 ст. 16-2 та п. 9 ст. 16-3 Закону № 2011-XII, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Згідно пункту 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
При цьому, п. 2 наведеної постанови установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:
допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499, Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. №284, і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. № 1331 ;
допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
У відповідності до п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;
у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права.
Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі 750/5074/17, від 14 серпня 2018 року у справі № 807/15426/18, від 26 жовтня у справі № 820/2504/18, від 09 листопада 2018 року справа №759/5707/16-а.
З урахуванням вказаного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що на момент звернення позивача, чинним законодавством України, яке регулює питання виплати одноразової грошової допомоги, передбачено, що така допомога, у разі коли право на її отримання виникло до набрання чинності зазначеним Порядком, та відповідно ця допомога не була призначена, вона призначається у порядку, який діяв у день виникнення у особи права на одноразову грошову допомогу.
Отже, для вирішення питання, які норми та їх редакції необхідно застосовувати до правовідносин, які виникли між сторонами, потрібно встановити дату у довідці медико-соціальної експертної комісії, яка буде свідчити про день виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги.
З матеріалів справи вбачається, що вперше ОСОБА_1 групу інвалідності встановлено 04.03.2005, а отже до спірних правовідносин підлягає застосуванню законодавство, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги, тобто на момент встановлення 3 групи інвалідності.
20.12.1991 року було прийнято Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII та діяла наступна редакція ст. 16 цього Закону: військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб" № 328-V від 03.11.2006р. були внесені зміни до Закону № 2011-XII, які набули чинності з 01.01.2007 р.
Також, колегія суддів зазначає, що позивачу з 24.07.2007 було встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням військової служби, а з 03.10.2019 при проведенні повторного огляду позивачу встановлено І групу інвалідності, причина – травма та її наслідки, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби.
При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що окрім вказаної причини щодо відсутності права особи на одержання одноразової грошової допомоги у зв`язку з відсутністю норми щодо її виплати на момент встановлення інвалідності позивачу в 2005 році, відповідач також зазначив про зміну групи інвалідності понад дворічний термін після встановлення первинної групи інвалідності, що є підставою для відмови у призначенні такої допомоги.
З даного приводу, варто зазначити, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 15 липня 2020 року у справа № 240/10153/19, судова палата відступила від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 року (справа №295/3091/17), 21.06.2018 року (справа № 760/11440/17), 30.09.2019 року (справа № 825/1380/18) та інших, та дійшла такого висновку про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII:
(1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;
(2) передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01.01.2014;
(3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 чи після).
Отже, аналізуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що повторний огляд, за наслідками якого позивачу було встановлено І групу інвалідності, відбувся 10.10.2019, а первинно інвалідність ІІІ групи встановлено 04.03.2005, у зв`язку з чим у позивача відсуне право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки між цими подіями минуло понад два роки.
Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку  що рішення відповідача про відмову в призначення одноразової грошової допомоги прийнято в порядку, у спосіб та в межах визначених законом повноважень, у зв`язку з чим підстави для скасування цього рішення та задоволення позову відсутні.
У відповідності з ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 , тоді як доводи апеляційної скарги Міністерства оборони України ґрунтуються на вимогах законодавства, а суд першої інстанції не в повній мірі встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення без дотримання норм матеріального права, а тому рішення підлягає скасуванню.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не вірно надав обставинам та доказам у справі неналежну оцінку, а отже прийняв необґрунтоване рішення, колегія суддів приходить до висновку про його скасування та прийняття нової постанови, якою необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог.   
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити  повністю.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним і скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити дії скасувати.
Прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити. 
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 	 	Драчук Т. О.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Полотнянко Ю.П.    Ватаманюк Р.В.