ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року 

м. Харків

Справа № 643/7806/18
Провадження № 22-ц/818/4155/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,
суддів         Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.
секретаря Каплоух Н.Б.

Учасники справи :

Позивач:          ОСОБА_1 ,
Відповідач:          ОСОБА_2 , 
                              
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2  про стягнення суми боргу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка діє в інтересах  ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 5 липня 2019 року, ухвалене суддею Харченко А.М., -

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 5 876 534,00 грн, що складається з суми боргу у розмірі 4 352 988,00 грн і суми 5% за кожні 2 тижні користування коштами у розмірі 1 523 546,00 грн; судові витрати покласти на відповідача.

Позов мотивований тим, що відповідно до розписки про отримання коштів, яка складена 15.01.2018 року ОСОБА_2 отримала від нього в борг кошти в сумі - 121 551 грн, 24 801 євро, що по курсу НБУ станом на 14.05.2018 року становить 775 396 грн, 131 920 доларів США, що по курсу НБУ станом на 14.05.2018 року становить 3 456 040 грн, загальна сума боргу в гривнях станом на 14.05.2018 року становить 4 352 988 грн, які ОСОБА_2 зобов`язалася повернути за першою вимогою та додержання умов займу. Також відповідно до розписки про отримання коштів ОСОБА_2 зобов`язалася за кожні 2 тижні користування коштами платити 5%. 02.04.2018 року зателефонувавши ОСОБА_2 , він повідомив її про необхідність повернути кошти і 5% за кожні 2 тижні користування коштів, але на його вимогу про повернення коштів боржник не відреагувала і в продовж 30 днів у відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України не повідомила причини не повернення боргу. За час користування коштів, а саме за 14 тижнів - розрахунок 5% за кожні 2 тижні складає 1 523 546, 00 грн. На час подачі позову судові витрати складають 8 810, 00 грн. 

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 5 липня 2019 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 5 876 534 грн 00 коп., що складається з суми боргу у розмірі 4 352 988 грн 00 коп. і суми 5% за кожні 2 тижні користування коштами у розмірі 1 523 546 грн 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 8 810 грн 00 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач  зобов`язання за договором позики належним чином не виконала, у встановлений строк кошти не повернула.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, адвокат Брек Людмила Олегівна, яка діє в інтересах  ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права.

Зазначає, що вимоги від позивача із зазначенням дати або моменту повернення позики відповідач не отримував. Матеріали справи не містять доказів того, що позивач звертався з такою вимогою до відповідача перед зверненням з даним позовом до суду. Наявна в матеріалах справи розписка не містить порядку та способу пред`явлення кредитором вимоги по поверненню боргу боржником, а отже посилання в заочному рішенні суду на неодноразові усні (телефонні) вимоги позивача щодо поверненн боргу за вказаною розпискою та відмови від виконання зобов`язання відповідачем є неналежним доказом прострочення виконання зобов`язання боржником. Вважає, що строк повернення коштів за борговою розпискою не настав, а тому на час звернення позивача з даним позовом до суду зобов`язання по іх поверненню позивачу не існувало. Позивач не надав суду доказів, які б підтверджували порушення відповідачем зобов`язання по поверненню боргу (грошових коштів) за борговою розпискою, а отже ОСОБА_2 не є боржником, який прострочив грошове зобов`язання, а тому права кредитора у позивача як станом на звернення з позовом до суду так і на час розгляду справи відповідачем не порушені. У зв`язку з тим, що судовому захисту підлягають виключно порушені права, підстави для задоволення позову відсутні. Суд відкрив провадження у справі не за зареєстрованим місцем проживання відповідача, оскільки з 09.07.2018 р. ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить територіально до Фрунзенського районного суду м. Харкова. Матеріали справи доказів отримання ОСОБА_2 поштових відправлень із судовим викликом на 05.07.2019 року не містять, отже відповідач не був повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи до апеляційного суду не надходило.

Представник позивача просив суд розглянути справу за відсутності позивача та його представника. Відповідач ОСОБА_2 17 вересня 2020 року до апеляційного суду подала заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливіістю бути присутньою в судовому засіданні. Причин неявки не зазначила. В судовому засіданні 17.10 2020 року брала участь представник відповідача - Брек Людмила Олегівна .. Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. На підставі наведеного, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, що не з`явився та повідомлявся завчасно і належним чином про дату, час та місце розгляду справи.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 15 січня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 в борг кошти в сумі - 121 551 грн, 24 801 євро, що по курсу НБУ станом на 14.05.2018 року складає 775 396 грн, 131 920 доларів США, що по курсу НБУ станом на 14.05.2018 року складає 3 456 040 грн, загальна сума в гривнях станом на 14.05.2018 року складає 4 352 988 грн, які ОСОБА_2  зобов`язалася повернути за першою вимогою та додержання умов позики. 

Також, відповідно до розписки про отримання коштів ОСОБА_2  зобов`язалася за кожні 2 тижні користування коштами сплачувати 5%. 
Укладання договору позики підтверджується копією письмової розписки від 15.01.2018 року, яка  знаходиться в матеріалах справи (а.с. 4). 
Відповідач ОСОБА_2 своїх зобов`язань не виконала, до теперішнього часу сума позики ОСОБА_1 не повернута. 
За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи                                № 464/3790/16-ц.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Установивши, що між сторонами виникли правовідносини з договору позики, умови якого ОСОБА_2 не виконала, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за цим договором.

Доводи апеляційної скарги про те, що позовна заява не є вимогою про повернення суми грошових коштів, а тому на момент подання позову в цій справі був відсутній спір, не заслуговують на увагу, оскільки пред`явленням вимоги до позичальника є як вручення йому вимоги про погашення боргу, так і пред`явлення до нього позову (отримання позовної заяви). З матеріалів справи вбачається, що з позовом позивач звернувся до суду 14.06.2018 року, з заявою про перегляд заочного рішення відповідач звернулась до суду 02.10.2019 року, тобто з жовтня 2019 року їй було відомо про вимогу позивача повернути борг.
Але, 10.07.2020 року звертаючись з апеляційною скаргою, відповідач просить відмовити у задоволенні позову, що свідчить про відсутність у неї намірів повернути запозичені кошти. При цьому, апеляційна скарга не містить доводів щодо незгоди з розміром суми, заявленої позивачем до стягнення.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів прострочення виконання зобов`язання боржником, ненастання строку повернення коштів за борговою розпискою є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом правил підсудності колегія суддів відхиляє, оскільки у суду не було відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача від 09.07.2018 року у Немишлянському районі м. Харкова. Ці відомості відповідач надала суду лише у жовтні 2019 року, тоді як вирішуючи питання про відкриття провадження, суд мав відповідь відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС в Харківській області про місце реєстрації відповідача у Московському районі м. Харкова. Отже, колегія суддів вважає, що судом не було допущено порушення правил підсудності.

Доводи апеляційної скарги стосовно розгляду справи за відсутності належного повідомлення відповідача колегія суддів приймає. 

Повідомлення сторін, які беруть участь у справі, про час і місце розгляду заяви повинно здійснюватися відповідно до вимог статей 128-130 ЦПК України.
Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог статей 128-130 ЦПК України.
Частинами першою, третьою, п`ятою, шостою статті 128 ЦПК України передбачено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена  з  таким  розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.
Матеріали справи свідчать, що судова повістка, направлена відповідачу на 05.07.2019 року повернулась до суду без вручення, отже суд в порушення норм процесуального права розглянув справу за відсутності відповідача, який не був належним чином повідомлений про розгляд справи.

У заяві про перегляд заочного рішення від 02.10.2019 року (а. с. 62-64) та в апеляційній скарзі (а. с. 140) вказувалося про неповідомлення судом першої інстанції ОСОБА_2 про розгляд справи судом першої інстанції.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

За таких обставин, заочне рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума боргу в розмірі 5 876 534 грн 00 коп., що складається з суми боргу у розмірі 4 352 988 грн коп. і суми 5% за кожні 2 тижні користування коштами у розмірі 1 523 546 грн 00 коп. Крім того, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у розмірі 8 810 грн 00 коп., сплачені позивачем за подання позову.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 , яка діє в інтересах  ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 05 липня 2019 року - скасувати та ухвалити нове. Позов задовольнити. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , суму боргу в розмірі 5 876 534 (п`ять мільйонів вісімсот сімдесят шість тисяч п`ятсот тридцять чотири) грн 00 коп., що складається з суми боргу у розмірі 4 352 988 (чотири мільйона триста п`ятдесят дві тисячі дев`ятсот вісімдесят вісім) грн 00 коп. і суми 5% за кожні 2 тижні користування коштами у розмірі 1 523 546 (один мільйон п`ятсот двадцять три тисячі п`ятсот сорок шість) грн 00 коп. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , судові витрати в розмірі 8 810 (вісім тисяч вісімсот десять) грн 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду в порядку ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                                                 С.С. Кругова

Судді                                                                         Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повний текст постанови складено 18 вересня 2020 року