ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1616/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/775/20 Категорія: 310020000 	Коваль А.Б. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Вініченко Б. Б. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       30 вересня 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Храпка В.Д., Новікова О.М.
за участю секретаря Торопенко Н.М.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом. 
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що від спільного шлюбу з відповідачем вони мають повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час навчається на 1 курсі факультету Ветеринарної медицини Білоцерківського Національного аграрного університету на контрактній формі навчання. Вартість навчання згідно з умовами договору про надання освітніх послуг складає 14500 грн на рік.
Вказує, що син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Вона не в змозі самостійно утримувати їх сина, оскільки на даний час вона перебуває на обліку у Центрі зайнятості і її виплата складає 600 грн на місяць, інших видів доходу вона не має. У зв`язку з цим вона із сином опинилася у скрутному матеріальному становищі. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча є працездатною особою, працює неофіційно і отримує пенсію за вислугою років як медичний працівник, а також має дохід він здачі в оренду земельного паю.
Просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу) до досягнення сином 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання.
Рішенням Уманського міськрайонного суду черкаської області від 23 липня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частки всіх видів його заробітку (доходу) до досягнення сином 23 років за умови, що він буде продовжувати навчання, починаючи з 25.02.2020 року. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що враховуючи матеріальний та сімейний стан відповідача, потреби ОСОБА_3 , а також те, що відповідач несе рівний із позивачкою обов`язок забезпечити належне утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчатись, зважаючи на матеріальний стан позивача та відповідача, суд вважав за можливе стягувати з останнього аліменти у розмірі ј частини від усіх його доходів на дитину щомісячно.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення у справі ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, без всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи, без врахування його доводів та заперечень, не взято до уваги його матеріальний стан та стан його здоров`я та без урахування позиції самого ОСОБА_3 , а тому просив суд скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом не враховано заяву ОСОБА_3 , в якій він зазначив, що відповідач надає йому матеріальну допомогу в грошовій формі, а також купує одяг та взуття. Судом не враховано його стан здоров`я, а також матеріальний стан, оскільки з доходів він має лише пенсію. Також вказує, що можливість звернення позивача до суду із зазначеним позовом законом пов`язується із фактом сумісного проживання з дитиною, однак син наразі проживає в іншому місті, в якому навчається. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_3 проживає разом з нею, на період навчання тимчасово перебуває за місцем розташування навчального закладу в м. Біла Церква, що у свою чергу, потребує додаткових витрат на проїзд та забезпечення проживання.
Жодних доказів щодо неспроможності виплачувати аліменти через матеріальне становище відповідачем не надано до суду.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже, зважаючи на вимоги апеляційної скарги перегляду рішення суду першої інстанції підлягає в оскаржуваній частині, а саме щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. 
Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає даним вимогам закону.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №216 від 02 вересня 2009 року. Позивач по справі 20 листопада 2018 року зареєструвала шлюб і прийняла прізвище чоловіка - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 .
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого повторно Оратівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є: батьком - ОСОБА_1 , матір`ю - ОСОБА_2 , актовий запис №1.
Згідно довідки Білоцерківського національного аграрного університету, виданої 17.09.2019 року вих. №12932, ОСОБА_3 , 2001 року народження, у 2019 році вступив до білоцерківського національного аграрного університету на денне відділення ФВМ. Термін закінчення навчального закладу 30.06.2025 року.
Відповідно до положень статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.
Статтею 199 СК України установлено, що, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо підстав виникнення обов`язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання.
Так, пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Відповідно до заяви ОСОБА_3 , батько по мірі можливості надає йому матеріальну допомогу, як у грошовій формі, так і купує одяг (а.с. 23).
Звертаючись до суду із апеляційною скаргою відповідач зазначав про те, що його дохід складається із пенсії за вислугу років, яка становить 3012,64 грн, що підтверджується довідкою від 09.06.2020 року.
Інших доходів ОСОБА_1 судом встановлено не було.
Крім того, відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №694 та консультативного заключення видно, що відповідач має ряд захворювань, в тому числі цукровий діабет 2 тип, середньої важкості, гіпертонічну хворобу ІІ ст. 2 ст, гіпертонічна ангіопатія сітківок обох очей. 
Отже судом встановлено, що дійсно відповідач надає по можливості допомогу сину, отримує пенсію у розмірі 3012,64 грн та має ряд захворювань, які потребують постійного лікування.
Однак, зважаючи на те, що син відповідача потребує матеріальної допомоги у зв`язку із стаціонарним навчанням у іншому населеному пункті, а відповідач може надавати таку допомогу, колегія суддів, врахувавши його матеріальний стан та стан його здоров`я вважає, що справедливим та розумним буде розмір аліментів 1/6 частина його заробітку (доходу) до досягнення дитиною 23 років за умови, що він буде продовжувати навчання.
Посилання ОСОБА_1 на те, що за правилами статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають той з батьків, з ким проживає дитина, однак ОСОБА_3 разом із матір`ю не проживає, не можна визнати обґрунтованим, оскільки проживання ОСОБА_3 в іншому населеному пункті пов`язане з навчанням і носить тимчасовий характер, а встановлені судом першої інстанції обставини, що витрати з утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, несе його матір, не спростовані.
Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни чудового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленим; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вище викладене колегія суддів вважає, що оскільки рішення суду прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи, рішення суду підлягає до зміни в частині розміру стягнутих аліментів. 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 липня 2020 року змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу) до досягнення сином 23 років за умови, що він буде продовжувати навчання, починаючи з 25.02.2020 року. 
Стягнути з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 210, 20 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Судді