ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/1162/20                                                    Суддя (судді) першої інстанції: С.О. Кульчицький
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року                                                                         м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді            Ключковича В.Ю.,
суддів          Кобаля М.І.,                 
                                                                                                            Беспалова О.О.,          
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 червня 2020 року (прийняте в порядку спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження, суддя Кульчицький С.О.) у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю   "Сміла-Райагропостач" до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - 

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю   "Сміла-Райагропостач" звернулося до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області, у якому просило:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області стосовно невидачі позивачу ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за адресою місця торгівлі: Черкаська область, м. Сміла, вул. Ольги Олійник, 13;
- зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Черкаській області видати позивачу ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним за адресою місця торгівлі: Черкаська область, м. Сміла, вул. Ольги Олійник, 13.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 05 червня 2020 року позов задоволено повністю; визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Черкаській області   щодо невидачі Товариству з обмеженою відповідальністю "СМІЛА-РАЙАГРОПОСТАЧ" ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за адресою місця торгівлі: Черкаська область, м. Сміла, вул. Ольги Олійник, 13; зобов`язано Головне управління ДПС у Черкаській області   видати Товариству з обмеженою відповідальністю "СМІЛА-РАЙАГРОПОСТАЧ" ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним за адресою місця торгівлі: Черкаська область, м. Сміла, вул. Ольги Олійник, 13.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Державної податкової служби у Черкаській області подало апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05.06.2020 та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що суд першої інстанції невірно застосував норми Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» до спірних правовідносин.
Апелянт зазначає, що при подачі документів позивачем надано лише копію акту приймання-передачі основних засобів по підприємству (форма 03-1), яким контейнерна АЗС в комплекті вводиться в експлуатацію, однак даний документ не являється актом вводу в експлуатацію об`єкта або актом готовності об`єкта до експлуатації, зважаючи на те, що механізм прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів визначений Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №461.
Товариством з обмеженою відповідальністю   "Сміла-Райагропостач" подано відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просить рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05.06.2020 залишити без змін, а апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області - без задоволення.
У відзиві позивач вказує, що розташування обладнання у місці роздрібної торгівлі пальним за відповідною адресою повністю відповідає абзацу 54 статті 1 Закону №481, а можливість його безпечної експлуатації підтверджується документами, які були надані 02.01.2020 Головному управлінню ДПС у Черкаській області разом із заявою для видачі ліцензії. Разом з тим, у зазначеному місці роздрібної торгівлі пальним відсутні закінчені будівництвом об`єкти, прийняття в експлуатацію яких передбачено законодавством
Позивач у відзиві вказує, що згідно з висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №74/20/Буд. складеним 09.04.2020 контейнерна автозаправна станція, розташована за адресою: Черкаська область, м. Сміла, вул. Ольги Олійник, 13, не підлягає в розумінні Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняттю в експлуатацію.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів зазначає наступне.
Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю   "Сміла-Райагропостач" звернулось до   Головного управління ДПС у Черкаській області із заявою щодо надання   ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за адресою місця торгівлі: Черкаська область, м. Сміла, вул. Ольги Олійник, 13. До заяви позивачем подано копії: договору оренди землі від 07.02.2017; витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.01.2016; договору купівлі-продажу будівель від 27.01.2016; договору оренди майданчика для розміщення контейнерної АЗС № 01/11/19 від 01.11.2019; дозволу на виконання газонебезпечної роботи та роботи у вибухопожежо-небезпечних зонах №627.19.71; дозволу на експлуатацію обладнання та захисні системи, призначені для експлуатації в потенційно вибухонебезпечному середовищі № 569.19.71; паспорта на резервуар PC-14 вертикальний сталевий прямокутний номінальною ємкістю 14м3 РСВП 14.253 ПС №201/253; експертного висновку №28-05.18/253; паспорта на резервуар PC-14 вертикальний сталевий прямокутний номінальною ємкістю 14м3 РСВП 14.264 ПС №201/264; експертного висновку №28-05.18/264; платіжного доручення №320 від 27.12.2019 про плату за видачу ліцензії; договору купівлі-продажу майна (обладнання) від 10.07.2003; акта приймання передачі обладнання від 14.07.2003; договору оренди обладнання №28/05/19 від 28.05.2019; акта приймання-передачі обладнання до договору №28/05/19 від 28.05.2019; протоколу зборів засновників товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОТЕХ- ЕНЕРГО» від 19.03.2019 про збільшення статутного капіталу; акта оцінки вартості та приймання-передачі майна, що вноситься до статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОТЕХ-ЕНЕРГО» від 02.04.2019; форми 03-1 від 02.04.2019 акт приймання передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів - контейнерної АЗС в комплекті (резервуар PC-14 верт.сталевий прямокутний ємністю 14м.куб. №253, паливо роздавальна колонка);   форми 03-1 від 02.04.2019 акт приймання передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів - контейнерної АЗС в комплекті (резервуар PC-14 верт.сталевий прямокутний ємністю 14м.куб. №264, паливо роздавальна колонка).
Також, 08.01.2020 у зв`язку із зміною казначейських рахунків позивачем сплачено кошти в сумі 2 000 грн. 00 коп. за видачу ліцензії, про що надало Головному управлінню ДПС у Черкаській області платіжне доручення №324 з супровідним листом від 08.01.2020 №08/01/1.
За результатами розгляду вказаної заяви та доданих до них матеріалів Головне управління ДПС у Черкаській області листом від 21.01.2020 № 1614/23-00-32-0329   повідомило позивача, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів із значними (СС3) наслідками здійснюється Держархбудінспекцією через головних інспекторів будівельного нагляду шляхом видачі сертифікату. У листі від 21.01.2020 № 1614/23-00-32-0329 відповідачем зазначено, що поданий позивачем акт приймання-передачі основних засобів по підприємству (форма ОЗ-1), яким контейнерна АЗС в комплекті вводиться в експлуатацію не є актом вводу   в експлуатацію об`єкта або актом готовності об`єкта до експлуатації, оскільки механізм прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів визначений Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461. 
Також, відповідач у листі вказав, що для отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, позивач має право повторно звернутись з заявою та відповідним пакетом документів. Щодо сплачених позивачем у 2019 році коштів, відповідача повідомлено про можливість повернення коштів шляхом подання до Головного управління ДПС у Черкаській області заяви в електронній формі за допомогою засобів інформаційно-телекомунікаційних систем та з дотриманням вимог законодавства у сфері захисту інформації, електронних довірчих послуг та електронного документообігу відповідно до наказу Міністерства Фінансів України від 11.02.2019 № 60.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невидачі ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за адресою місця торгівлі: Черкаська область, м. Сміла, вул. Ольги Олійник, 13 , позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що контейнерна автозаправна станція, розташована за адресою: Черкаська область, м. Сміла, вул. Ольги Олійник, 13,   не підлягає в розумінні Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" прийняттю в експлуатацію, а відтак, оскаржувана позивачем бездіяльність вчинена відповідачем протиправно та необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а також без дотримання принципу «належного урядування».
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Нормативно-правовим актом, який визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України, є Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).
У силу ч. 20 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.
Ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання терміном на п`ять років (ч. 29 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального»).
Приписами ч.ч. 31-33 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» визначено, що ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання, до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію.
У заяві зазначається вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання має намір одержати ліцензію (оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами, оптова, роздрібна торгівля пальним або зберігання пального).
Суб`єкти господарювання отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним.
У силу ч. 37 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів:
- документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;
- акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального;
- дозвіл на початок виконання робіт підвищеної небезпеки та початок експлуатації (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.
Відповідальність за достовірність даних у документах, поданих разом із заявою, несе заявник (ч. 39 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального»).
У разі якщо зазначені документи видані (оформлені) іншій особі, ніж заявник, такий заявник додатково подає документи, що підтверджують його право на використання відповідного об`єкта (ч. 40 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального»).
Вимагати представлення інших документів, крім зазначених у цьому Законі, забороняється. Зазначені в цьому Законі документи (крім документів, які подаються заявником для отримання ліцензії на право виробництва пального, оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального) подаються в одному примірнику в копіях, засвідчених нотаріально або органом, який видав оригінал документа, або посадовою особою органу ліцензування. Заява про видачу ліцензії та визначені цим Законом документи подаються уповноваженою особою заявника або надсилаються рекомендованим листом. У разі подання заяви про видачу ліцензії та доданих до неї документів особисто вони приймаються за описом, копія якого видається заявнику з відміткою про дату прийняття заяви та документів і підписом особи, яка їх прийняла (ч. 43 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального»).
Ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального - не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьому Законі документів. У рішенні про відмову у видачі ліцензії повинна бути вказана підстава для відмови з посиланням на відповідні норми законодавства (ч. 44 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального»).
Зі змісту листа від 21.01.2020 № 1614/23-00-32-0329 Головного управління ДПС у Черкаській області вбачається, що за результатами розгляду наданої позивачем заяви про надання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним з доданими документами, вбачається, що позивача   повідомлено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів із значними (СС3) наслідками здійснюється Держархбудінспекцією через головних інспекторів будівельного нагляду шляхом видачі сертифікату. 
У листі від 21.01.2020 № 1614/23-00-32-0329 відповідачем зазначено, що поданий позивачем акт приймання-передачі основних засобів по підприємству (форма ОЗ-1), яким контейнерна АЗС в комплекті вводиться в експлуатацію не є актом вводу   в експлуатацію об`єкта або актом готовності об`єкта до експлуатації, оскільки механізм прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів визначений Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461. Також, відповідач у вказаному листі вказав, що для отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, позивач має право повторно звернутись з заявою та відповідним пакетом документів.
При цьому, колегія суддів враховує доводи позивача, та докази, наявні в матеріалах справи, а саме документи, додані до заяви щодо ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, згідно яких роздрібний продаж пального за вказаною адресою відбуватиметься за допомогою контейнерної автозаправної станції (КАЗС).
Позивачем до суду подано висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 74/20/Буд. складений 09.04.2020, відповідно до якого контейнерна автозаправна станція, розташована за адресою: Черкаська область, м. Сміла, вул. Ольги Олійник, 13, яка виготовлена як два модульних технологічних блока автомобільного паливозаправного пункту в заводських умовах (цілісний заводський виріб) у відповідності до технічних умов, згідно з методичним посібником "Деякі особливості визначення класу наслідків (відповідальності) та категорії складності об`єктів будівництва", схваленого до використання Рішенням науково-технічної Ради Міністерства Регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 10.12.2015 № 88, не відноситься до об`єктів будівництва. Вищевказані два   модульних технологічних блок-пункти не відносяться до нерухомого майна, оскільки не пов`язані з землею. Блок-пункти автозаправної станції, розташованої   за адресою: Черкаська область, м. Сміла, вул. Ольги Олійник, 13, являють собою цілісні заводські вироби, виготовлені в заводських умовах, встановлені на бетонних площадках і не пов`язані з землею фундаментом, тому вони можуть переміщатись без зміни їх цілісності та конструкції з допомогою вантажопід`ємного механізму. Контейнерна автозаправна станція, розташована за адресою: Черкаська область, м. Сміла, вул. Ольги Олійник, 13 не підлягає в розумінні Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" прийняттю в експлуатацію.
При цьому колегія суддів відхиляє як безпідставні та необґрунтовані доводи відповідача про те, що наданий позивачем   акт приймання-передачі основних засобів по підприємству (форма ОЗ-1), яким контейнерна АЗС в комплекті вводиться в експлуатацію не є актом вводу   в експлуатацію об`єкта або актом готовності об`єкта до експлуатації не є аналогічними або взаємозамінними документами поряд із тими, що визначено абз. 2 ч. 37 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» з огляду на наступне.
Відповідно до абзацу ч. 37 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» не містять виключного переліку документів, необхідних для отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.
Отже, враховуючи вищенаведене у сукупності, суд апеляційної інстанції приходить висновку, що позивачем на виконання вимог ст.15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" при зверненні із заявою до Головного управління ДПС у Черкаській області щодо ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним було надано всі необхідні, визначені законодавством копії документів, позивачем дотримано всіх встановлених законодавством вимог для отримання такої ліцензії.
Водночас, відповідач, у межах спірних правовідносин, обмежився лише запереченням щодо можливого застосування актів приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів, як належних документів, без врахування інших наданих позивачем документів, а також не вказав який саме документ підлягає поданню позивачем, з урахуванням особливостей спірних правовідносин.
Надаючи оцінку оскаржуваній бездіяльності відповідача, колегія суддів звертає увагу на наступне. 
Відповідно до ч. 44 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального - не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьому Законі документів. У рішенні про відмову у видачі ліцензії повинна бути вказана підстава для відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.
Відповідно до пункту 19 ч. 1 ст. 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Отже, рішення суб`єкта владних повноважень - це результат вчинення певних дій його посадовими (службовими) особами, серед яких може бути проведення перевірки з питання, якого стосується це рішення. Оскільки правові наслідки для особи породжуються рішенням, порушене право особи може бути захищено судом у спосіб скасування рішення за відповідним позовом особи.
При цьому, оспорювані правові акти (рішення, дії або бездіяльність) повинні бути юридично значимими, тобто мати безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки шляхом або позбавлення можливості повністю чи в частині реалізувати належне цій особі право, або шляхом безпідставного покладення на цю особу будь - якого обов`язку.
Разом з тим, дослідивши зміст листа Головного управління ДПС у Черкаській області від 21.01.2020 № 1614/23-00-32-0329 судом встановлено, що такий не містить резолютивної частини щодо відмови позивачу у видачі ліцензії, за своєю формою не є рішенням, та в такому листі лише зазначено про те, що для отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, позивач має право повторно звернутись з заявою та відповідним пакетом документів.
Суд апеляційної інстанції при цьому враховує, що п. п. 70, 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі RYSOVSKYY v. UKRAINE (Рисовський проти України) заява №29979/04 проаналізовано поняття «належне урядування».
Аналізуючи відповідність цього мотивування Конвенції, Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119).
Крім того, згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Виходячи з викладеного, а також встановлених обставин даної справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області щодо не прийняття відповідного рішення за заявою позивача про видачу ліцензії, оскільки така бездіяльність вчинена відповідачем протиправно та необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а також без дотримання принципу «належного урядування».
Колегія суддів зазначає, що завданням адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9   Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
Позивач обрав саме цей спосіб захисту: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області стосовно невидачі позивачу ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за адресою місця торгівлі: Черкаська область, м. Сміла, вул. Ольги Олійник, 13 та зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Черкаській області видати позивачу ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним за адресою місця торгівлі: Черкаська область, м. Сміла, вул. Ольги Олійник, 13 .
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Суд звертає увагу, що як у п. 4 ч. 1 ст. 5, так і п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України цей спосіб захисту складається з двох частин:
а) констатуючої - суд визнає бездіяльність протиправною і
б) зобов`язуючої - суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вчинити певну дію, прийняти рішення.
Сама лише констатація протиправності бездіяльності не може ефективно захистити позивача, оскільки у такому разі можливість використання висновків суду може бути невиправдано ускладнене діями або подальшою бездіяльністю органів влади держави-відповідача, їх врахування цілковито залежить від відповідача. Це не сумісно з критеріями ефективності судового захисту.
Отже, визнаючи бездіяльність протиправною, суд повинен в силу закону застосувати і спонукаючий засіб впливу, зобов`язуючи відповідача виправити порушення у спосіб вчинення певної дії.
У випадку, визначеному п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (ч. 4 ст. 245 КАС України).
У постанові від 05.09.2018 у справі № 826/9727/16 Верховний Суд аналізував застосування пункту 4 частини другої статті 245 КАС України і дійшов висновку, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов:
1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача;
2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача;
3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів;
4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду стосовно дискреційних повноважень, такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.
Застосовуючи вищезазначені підходи до справи, що розглядається, колегія суддів беручи до уваги те, що позивачем на виконання вимог ст.15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" при зверненні із заявою до Головного управління ДПС у Черкаській області щодо ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним було надано всі необхідні, визначені законодавством копії документів, позивачем дотримано всіх встановлених законодавством вимог для отримання такої ліцензії, та у листі від 21.01.2020 № 1614/23-00-32-0329 відповідач не вказує на наявність невідповідності інших поданих позивачем документів для отримання ліцензії вимогам закону, окрім тих, що стали підставою для звернення з даним позовом, погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зобов`язати відповідача  видати позивачу ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним за адресою місця торгівлі: Черкаська область, м. Сміла, вул. Ольги Олійник, 13, що не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, та буде належним способом захисту порушеного права позивача.
Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 04 серпня 2020 року у справі №340/2074/19.
З урахуванням наведених обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та оцінки наявних у матеріалах справи доказів в сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову повністю.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, що ним в даному випадку не виконано.
Відтак, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, судом повно з`ясовано обставини справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Щодо питання стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Згідно із ч.ч.1-5 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Так, в матеріалах справи наявні копія Договору про надання правничої допомоги від 02.04.2020 між Адвокатським бюро «Сілко» та товариством з обмеженою відповідальністю   "Сміла-Райагропостач", ордер серії ЧК №112832 від 04.08.2020, копія акту наданих послуг (виконаних робіт) від 04.08.2020 та копія платіжного доручення №551 від 06.08.2020 на суму 2500 грн.
Колегією суддів встановлено, що п. 3 Договору про надання правничої допомоги від 02.04.2020 передбачено, що вартість послуг/робіт Бюро за виконання зобов`язань, визначених пунктом 1.2. Договору, розраховується почасово по факту їх надання (за виключенням часу на підготовку та участь Адвоката у судових дебатах, який попередньо (не по факту) може бути зазначений у акті наданих послуг (виконаних робіт)). Вартість однієї години послуг/роботи Бюро визначена сторонами в сумі 1250 грн.
Як вбачається з акту наданих послуг (виконаних робіт) від 04.08.2020 на підставі Договору про надання правничої допомоги б/н від 16.04.2020 Бюро були надані наступні послуги: 03.08.2020 - ознайомлення з апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області по справі №580/1162/20, аналіз і застосування відповідних правових норм та практики Верховного Суду та Верховного суду України по даній категорії справ - 1250 грн.; 04.08.2020 - складання відзиву на апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області по справі №580/1162/20 - 1250 грн. Загальна вартість наданих Бюро послуг/робіт склала 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.
Колегія суддів зазначає, що розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає розподілу в суді апеляційної інстанції не є обґрунтованим (2500 грн.) та співрозмірним із ціною позову та судовим збором за розгляд даної справи, а послуга «ознайомлення з апеляційною скаргою, аналіз і застосування відповідних правових норм та практики Верховного Суду та Верховного суду України по даній категорії справ - 1250 грн.» охоплюється складенням відзиву на апеляційну скаргу, відтак, проаналізувавши розрахунок та надані докази, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, колегія суддів приходить до висновку щодо необхідності розподілу судових витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу понесені при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, у розмірі 1250 грн.
Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 червня 2020 року залишити без змін.
Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Сміла-Райагропостач" (20700, м. Сміла, Черкаська область, вул. Перемоги, буд. 14, код ЄДРПОУ 36746147) витрати в суді апеляційної інстанції на професійну правничу допомогу у розмірі 1250 (тисяча двісті п`ятдесят) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 235, код ЄДРПОУ 43142920).
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                              В.Ю. Ключкович

Судді                                                                                         М.І. Кобаль

                                                                                                           О.О. Беспалов