ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року 
м. Київ
справа № 524/6442/16-а
адміністративне провадження № К/9901/68015/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів: Берназюка Я.О., Желєзного І.В., розглянувши у письмовому провадженні в касаційному порядку справу за позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Автозаводського району департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду у складі суддів Зеленського В.В., Чалого І.С., Кононенко З.О. від 08.11.2018,
УСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.          У серпні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до управління соціального захисту населення Автозаводського району департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області (далі - УСЗН, Управління соцзахисту, відповідач), у якому просив:
-          визнати протиправним рішення Управління соціального захисту населення Автозаводського району департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, оформлене у вигляді листа від 07.07.2016 №03-7736, щодо відмови відшкодувати вартість автобусного проїзного документа №730530 за поїздку з Кременчука до Києва 15.06.2016 в сумі 150,54 гривень та відшкодувати вартість автобусного проїзного документа (обмінний бланк №1504830407) за поїздку з Києва до Кременчука 05.07.2016 в сумі 248,98 гривень, шляхом перерахування коштів на його картковий пенсійний рахунок; 
-          скасувати рішення Управління соціального захисту населення Автозаводського району департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, оформлене у вигляді листа від 07.07.2016 №03-7736, щодо відмови відшкодувати вартість автобусного проїзного документа №730530 за поїздку з Кременчука до Києва 15.06.2016 в сумі 150,54 гривень та відшкодувати вартість автобусного проїзного документа (обмінний бланк №1504830407) за поїздку з Києва до Кременчука 05.07.2016 в сумі 248,98 гривень шляхом перерахування коштів на його картковий пенсійний рахунок; 
-          зобов`язати Управління соціального захисту населення Автозаводського району департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області вчинити необхідні дії для відшкодування ОСОБА_1 вартості автобусного проїзного документа №730530 за поїздку з Кременчука до Києва 15.06.2016 в сумі 150,54 гривень та відшкодування вартості автобусного проїзного документа (обмінний бланк № НОМЕР_1 ) за поїздку з Києва до Кременчука 05.07.2016 в сумі 248,98 гривень шляхом перерахування коштів на його картковий пенсійний рахунок;
-          визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Автозаводського району департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від 13.07.2016;
-          зобов`язати Управління соціального захисту населення Автозаводського району департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області надати до суду звіт про виконання судового рішення на протязі місяця від дати набрання судовим рішенням законної сили.
2.          В обґрунтуванні позову наводились аргументи про те, що ОСОБА_1 є інвалідом війни ІІ групи та відповідно до Закону України від 22.10.1993 №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон №3551-XII) та рішення Полтавської обласної ради від 29.01.2016 №34, пунктом 2 якого затверджено Порядок виплати компенсації за проїзд автомобільним транспортом пільгових категорій громадян на міжміських та міжобласних маршрутах загального користування (протяжність перевищує 50 км) на 2016 рік, позивач має право на компенсацію у вигляді відшкодування йому вартості квитка у розмірі вартості проїзду автомобільним транспортом на міжобласному маршруті загального користування.
3.          Позивач наголошував, що спірні рішення відповідача порушують його права на соціальний захист та користування пільгами, встановленими Законом №3551-XII як інваліду війни ІІ групи.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
4.          Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12.09.2016, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.11.2016, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, а саме:
визнані протиправними спірні рішення УЗСН та зобов`язано відповідача вчинити необхідні дії для відшкодування ОСОБА_1 вартості автобусного проїзного документа №730530 за поїздку з Кременчука до Києва 15.06.2016 в сумі 150,54 гривень та відшкодування вартості автобусного проїзного документа (обмінний бланк № НОМЕР_1 ) за поїздку з Києва до Кременчука 05.07.2016 в сумі 248,98 гривень, шляхом перерахування коштів на його картковий пенсійний рахунок;
визнано протиправною бездіяльність Управління соцзахисту щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від 13.07.2016;
зобов`язано Управління соцзахисту надати до суду звіт про виконання судового рішення на протязі місяця від дати набрання судовим рішенням законної сили;
стягнуто на користь держави за рахунок бюджетних асигнувань УСЗН судовий збір у розмірі 1102 гривень.
5.          При цьому, судом апеляційної інстанції задоволено клопотання позивача про розподіл судових витрат в частині витрат пов`язаних з відривом від звичайних занять та добових витрат і стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління соцзахисту на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 95,91гривень. 
6.          Зазначені судові витрати, які частково задоволені апеляційними судом, складаються з витрат, пов`язаних з відривом від звичайних занять за час прибуття до суду і повернення до місця постійного мешкання позивача (65,91 гривень) та суми добових витрат (30 гривень).
7.          В частині клопотання позивача про відшкодування вартості палива для прибуття до апеляційного суду на власному автомобілі, апеляційний суд - відмовив.
8.          Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що підстави для відшкодування вартості палива для прибуття до суду на власному автомобілі відсутні, оскільки позивач не підтвердив проїзд транспортом загального користування.
9.          З ухвалою суду апеляційної інстанції в частині відмови у відшкодуванні судових витрат, пов`язаних з прибуттям до суду, не погодився позивач й оскаржив таку в касаційному порядку.
10.          Постановою Верховного Суду від 01.08.2018 ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.11.2016 скасовано в частині розподілу судових витрат, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
11.          Приймаючи таку постанову, колегія суддів виходила з того, що пункт 5 Додатку до Граничних розмірів компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 №590 (далі - Граничні розміри), не може обмежувати право особи, на користь якої ухвалено судове рішення в адміністративних справах, на компенсацію витрат на проїзд, пов`язаних на переїзд до суду, який знаходиться в іншому населеному пункті на власному транспорті.
12.          Проте колегія суддів наголосила на тому, що такі витрати повинні обмежуватись розміром витрат на проїзд в залежності від того виду транспорту, яким би особа добиралась до суду, за відсутності власного транспортного засобу та з у урахуванням балансу між необхідністю використання власного транспортного засобу та неможливістю використання транспорту загального користування.
13.          Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що для правильного вирішення питання виплати компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов`язані із прибуттям до суду, необхідно визначити розмір граничних сум витрат, пов`язаних з переїздом, а саме, витрат на проїзд з м. Кременчука Полтавської області до м. Харкова та навпаки, зокрема, залізничним транспортом, станом на 2016 рік.
14.          Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2018 клопотання ОСОБА_1 про розподіл судових витрат задоволено частково.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Автозаводського району департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області   (код ЄДРПОУ 26218015) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 506,49 гривень.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
15.          Не погоджуючись з ухвалою апеляційного суду в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з прибуттям до суду в повному обсязі, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить її скасувати і прийняти нову постанову, якою задовольнити його клопотання про розподіл судових витрат у повному обсязі.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
16.          Як випливає зі змісту оскаржуваного судового рішення та матеріалів справи, ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції заявляв клопотання від 16.11.2016 про розподіл судових витрат, у якому просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Автозаводського району департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області   (код ЄДРПОУ 26218015) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), зокрема, судові витрати пов`язані з прибуттям до суду у розмірі 956,12 гривень.
17.          Своє клопотання в цій частині ОСОБА_1 мотивував тим, що він приїхав у м.   Харків з м. Кременчук на належному йому легковому автомобілю HYUNDAI TUCSON 2,0 державний номер НОМЕР_3 . 
18.          Відстань між м. Кременчук та м. Харків складає 265 км., відповідно до атласу автомобільних доріг України.
19.          Вказує, що відповідно до технічних характеристик автомобіля HYUNDAI TUCSON 2,0 витрати палива на 100 км. при їзді по змішаному циклу складають 8,2 літра бензину. Витрати бензину для прибуття до суду та повернення до місця мешкання склали 43,46 літра. Вартість палива необхідного для прибуття до суду та повернення до місця мешкання склали 956,12 гривень (43,46 л. х 22 грн.).
20.          На підтвердження наведених у клопотанні доводів заявник додав фіскальний чек на суму 990 гривень оплати за бензин, копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія, технічні характеристики HYUNDAI TUCSON 2,0, таблицю відстаней.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
21.          У касаційній скарзі наводяться аргументи про те, що висновки апеляційного суду стосовно відсутності у позивача права на відшкодування витрат, пов`язаних з прибуттям до суду, спростовуються підпунктом 1 пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 №98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» (далі - постанова КМУ №98), яким передбачено, що державним службовцям, а також іншим особам, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок коштів бюджетів, за наявності підтвердних документів відшкодовуються витрати на проїзд (у тому числі на перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад, а також за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті).
22.          Скаржник також зазначає, що судом апеляційної інстанції не враховано факт встановлення позивачу інвалідності ІІ групи, у зв`язку з чим прибуття до суду залізничним транспортом для нього є ускладненим порівняно з людьми, які не мають встановленої інвалідності.
23.          Відповідач проти доводів та вимог касаційної скарги заперечує та у своєму відзиві наполягає на тому, що постановлена апеляційним судом ухвала є законною та обґрунтованою, оскільки відповідно до пункту 5 Додатку до Граничних розмірів і пункту 6 розділу ІІ Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 №59 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 17.03.2011 №362), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 31.03.1998 за №218/2658   (далі - Інструкція №59), витрати на проїзд до місця відрядження і назад відшкодовуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі) з урахуванням усіх витрат, пов`язаних із придбанням проїзних квитків і користуванням постільними речами в поїздах, та страхових платежів на транспорті.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
24.          Так, у відповідності з частиною першою, пунктом 2 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в редакції, яка діяла станом на час прийняття апеляційним судом оскаржуваної постанови, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду.
25.          Статтею 135 КАС України у тій же редакції встановлено, що витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.
Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, та її законному представнику сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно до розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати.
Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов`язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
26.          На переконання колегії суддів, запровадження законодавцем граничного розміру (верхньої межі) компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов`язані з прибуттям до суду, покликане насамперед запобігти завищенню розміру цих витрат та попередженню зловживання таким правом.
27.          Втім, таке правове регулювання порядку здійснення адміністративного судочинства не може обмежувати та/або заперечувати право сторони, на користь якої ухвалене судове рішення та яка понесла витрати, пов`язані з прибуттям до суду, й підтвердила їх документально, на компенсацію цих витрат суб`єктом владних повноважень, який виступав відповідачем у справі.
28.          Граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 №590, згідно з додатком до якої витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла, - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, її представникові, не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.
29.          В свою чергу, питання, пов`язані з відшкодуванням витрат на відрядження унормовані постановою КМУ №98 та Інструкцією №59.
30.          За змістом пунктів 7, 9 постанови КМУ №98 державним службовцям, а також іншим особам, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок коштів бюджетів, за наявності підтвердних документів відшкодовуються, окрім іншого, витрати на проїзд (у тому числі на перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад, а також за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті)
Витрати на проїзд державних службовців, а також інших осіб, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів, у м`якому вагоні, суднами морського та річкового транспорту, повітряним транспортом за квитками 1 класу та бізнес-класу, фактичні витрати, що перевищують граничні суми витрат на найм житлового приміщення та на перевезення багажу понад вагу, вартість перевезення якого входить до вартості квитка того виду транспорту, яким користується працівник, відшкодовуються з дозволу керівника згідно з підтвердними документами.
31.          За приписами ж пунктів 6, 7 Інструкції №59 витрати на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад відшкодовуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі) з урахуванням усіх витрат, пов`язаних із придбанням проїзних квитків і користуванням постільними речами в поїздах, та страхових платежів на транспорті. 
Відрядженому працівникові відшкодовуються витрати на проїзд транспортом загального користування (крім таксі) до станції, пристані, аеропорту, якщо вони розташовані за межами населеного пункту, де постійно працює відряджений працівник, або до місцеперебування у відрядженні. 
За наявності декількох видів транспорту, що зв`язує місце постійної роботи з місцем відрядження, адміністрація підприємства може запропонувати відрядженому працівникові вид транспорту, яким йому слід користуватися. У разі відсутності такої пропозиції працівник самостійно вирішує питання про вибір виду транспорту. 
Відрядженому працівникові відшкодовуються також витрати на проїзд міським транспортом загального користування (крім таксі) відповідно до маршруту, погодженого керівником, та на орендованому транспорті за місцем відрядження (згідно з підтвердними документами). 
Витрати на проїзд відрядженого працівника в м`якому вагоні, суднами морського та річкового транспорту, повітряним транспортом за квитками 1-го класу та бізнес-класу відшкодовуються в кожному випадку з дозволу керівника згідно з оригіналами підтвердних документів. Зазначені витрати не є надміру витраченими коштами. 
Витрати на перевезення багажу понад вагу, вартість перевезення якого входить до вартості квитка того виду транспорту, яким користується працівник, відшкодовуються з дозволу керівника згідно з оригіналами підтвердних документів. Зазначені витрати не є надміру витраченими коштами. 
Керівники підприємств (крім міністрів та керівників інших центральних органів виконавчої влади) особисто вирішують питання відшкодування своїх витрат на найм житлових приміщень, що перевищують граничні суми, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 №98, на проїзд у м`якому вагоні, суднами морського та річкового транспорту, повітряним транспортом за квитками 1-го класу та бізнес-класу, а також витрат на перевезення багажу понад вагу, вартість перевезення якої входить до вартості квитка. 
32.          Також, пунктом 14 розділу І Інструкції №59 визначено, що підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та Податкового кодексу України.
33.          За визначенням абзацу сімнадцятого статті 2 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі - Закон №265/95-ВР) розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.
34.          В той же час, як пунктом 10 постанови КМУ №98, так і пунктом 12 розділу ІІІ Інструкції №59 передбачено, що у разі відрядження за кордон на службовому автомобілі витрати на пально-мастильні матеріали відшкодовуються з урахуванням встановлених норм за 1 кілометр пробігу відповідно до затвердженого маршруту.
Оцінка доводів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
35.          Аналіз вищенаведених положень законодавства дає колегії суддів підстави для висновку, що сторона, яка не є суб`єктом владних повноважень і на користь якої ухвалене судове рішення, має право на компенсацію здійснених нею та підтверджених документально витрат, пов`язаних із прибуттям до суду, які, однак, не можуть перевищувати встановлені законодавством, зокрема, постановою КМУ №98 і Інструкцією №59, норми відшкодування витрат на відрядження.
36.          Водночас, вищезгадані нормативно - правові акти органів виконавчої влади передбачають можливість відшкодування витрат на проїзд в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі), або ж витрат на пально-мастильні матеріали, які  відшкодовуються з урахуванням встановлених норм за 1 кілометр пробігу відповідно до затвердженого маршруту.
37.          Отже, вирішуючи питання про відшкодування витрат стороні, пов`язаних із прибуттям до суду, необхідно виходити з конкретних обставин справи, зважаючи на вид транспорту, яким скористалась особа, а також документи, подані нею на підтвердження здійснення цих витрат. Якщо на підтвердження здійснених стороною витрат, пов`язаних із прибуттям до суду, подано документи щодо проїзду транспортом загального користування, то такі витрати повинні бути відшкодовані у розмірі вартості квитка, з урахуванням обмежень, встановлених пунктами 7, 9 постанови КМУ №98 і пунктами Інструкції №59. Такі витрати також можуть бути відшкодовані у розмірі витрат на пально-мастильні матеріали, з урахуванням встановлених норм за 1 кілометр пробігу, якщо вони підтверджені документально.
38.          Норми витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті затверджено наказом Міністерства транспорту України від 10.02.1998 №43 (далі - норми витрат №43) і призначені для планування потреби підприємств, організацій та установ (далі - підприємств) в паливно-мастильних матеріалах і контролю за їх витратами, ведення звітності, запровадження режиму економії і раціонального використання нафтопродуктів, а також можуть застосовуватись для розроблення питомих норм витрат палива.
39.          У відповідності з пунктом 1.1 розділу 1 норми витрат №43 для автомобілів встановлюються такі види норм витрат палива, зокрема, базова лінійна норма на пробіг автомобіля - на 100 км.
40.          Базова лінійна норма H s встановлюється для легкових автомобілів і автобусів (повна маса яких не перевищує 3,5 т) та самоскидів - з половиною навантаження.
Базові лінійні норми по типах автомобілів наведені в таблицях додатків А і Б в розрізі моделей (модифікацій) автомобілів в алфавітному порядку (за українським та латинським алфавітом). 
У зв`язку з тим, що більшість сучасних автомобілів мають багатоваріантне конструктивне виконання (комплектація однієї моделі автомобіля різними моделями двигуна, коробки передач, головної передачі, тощо), новорозроблені та переглянуті починаючи з 1997 року базові лінійні норми наведені в окремих таблицях з зазначенням технічних даних та особливостей конструктивного виконання моделей (модифікацій) транспортних засобів, які дозволяють їх ідентифікувати. Ці норми поширюються лише на моделі (модифікації) автомобілів з зазначеними технічними даними та особливостями конструктивного виконання (абзаци перший, третій, шостий, сьомий пункту 1.2 розділу 1 норми витрат №43).
41.          За даними, наведеними у рядку 61 таблиці А.2.3 Додатку до норм витрат №43 «Легкові автомобілі (з наведенням ідентифікаційних даних)» для моделі (модифікації) автомобіля Hyundai Tucson (тип кузова 5-дв. універсал, маса: споряджена/повна, кг 1550/2140, модель двигуна G4GC, V p, куб. см 1975, N e, кВт 104,0, тип КП 5M, розгорнута колісна формула 1-ППУ, 2-ПВ) базова лінійна норма витрати палива - H s, у літрах на 100 км пробігу автомобіля становить 8,8 л.
42.          Як випливає з наявних у справі матеріалів, ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2016 розгляд справи №524/6442/16-а було призначено на 16.11.2016 об 11 годині 30 хвилин й на вищевказані дату та час викликано сторін відповідними судовими повістками.
43.          У судовому засіданні, яке згідно з журналом судового засідання розпочате 16.11.2016 13 годині 57 хвилин, брав участь особисто позивач, який прибув з міста Кременчука до міста Харкова (Харківського апеляційного адміністративного суду) на належному йому автомобілі Hyundai Tucson.
44.          За наведених обставин та у світлі вищенаведеного правового регулювання, зважаючи, що судове рішення у суді апеляційної інстанції ухвалене на користь позивача, який не є суб`єктом владних повноважень, ОСОБА_1 має право на компенсацію йому витрат, пов`язаних із прибуттям до суду, в тому числі на пально-мастильні матеріали, однак у межах встановлених законодавством норм відшкодування витрат на відрядження, тобто з урахуванням встановлених норм (норм витрат №43) за 1 кілометр пробігу.
45.          Поряд із цим, апеляційний суд, вирішуючи клопотання позивача про розподіл судових витрат, не з`ясував обставин стосовно фактичної (точної) відстані (пробігу) у кілометрах, яку проїхав ОСОБА_1 на належному йому автомобілі з метою прибуття до суду з міста Кременчука до міста Харкова, а також не перевірив ідентифікуючих ознак такого транспортного засобу в розрізі даних таблиці А.2.3 Додатку до норм витрат №43, зокрема, щодо типу коробки передач тощо.
46.          Окрім цього, суд апеляційної інстанції, розглядаючи вперше клопотання позивача про розподіл судових витрат, не досліджував і не надавав оцінку доданим до нього доказам, помилково виходячи з того, що ОСОБА_1 не має права на компенсацію витрат, пов`язаних з прибуттям до суду на власному автомобілі. Не забезпечено цього й при новому розгляді справи.
47.          Без належного і повного з`ясування цих обставин справи та перевірки їх доказами, висновки апеляційного суду про відсутність підстав для задоволення поданого позивачем клопотання про розподіл судових витрат є передчасними.
48.          Разом з тим, до повноважень Верховного Суду, з урахуванням встановлених статтею 341 КАС України меж перегляду судом касаційної інстанції, не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
49.          За правилами пункту 2 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
50.          Своєю чергою, за змістом частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
51.          Ураховуючи викладене, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана постанова скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.
52.          Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України, пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15.01.2020 №460-IX,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2018 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання виплати позивачу компенсації за судовим рішенням, що пов`язані із прибуттям до суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                      Н.В. Коваленко

Судді:                                                                                          Я.О. Берназюк

                                                                                          І.В. Желєзний