ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

25 серпня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/8237/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Юрко І.В. (доповідач), суддів:  Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року у справі №160/8237/19 (головуючий першої інстанції Ільков В.В., повний текс рішення складено 30.09.2019 року) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв`язку із незаконним звільненням та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :
Позивач 27.08.2019 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якому просив:
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на його користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 05.10.2018 року по 22.08.2019 року в суму 107990,82 грн. та компенсацію завданої моральної шкоди в сумі 20000,00 гривень;
- допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на його користь суми середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах одного місяця.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.04.2019 року, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.08.2019 року, його поновлено на службі. На момент подання цього позову відповідачем не було здійснено виплати середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з 05.10.2018 року по 22.09.2019 року включно в розмірі 107990,82 гривень, що і підлягають стягненню з відповідача на його користь. Крім того, позивач зазначив, що через незаконне звільнення поніс втрати нормальних життєвих зв`язків, адже звільнення зі служби негативно вплинуло на його спілкування з колом його знайомих, він був змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а саме змінити місце мешкання, тощо, просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 20000,00 гривень.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року позовні вимоги задоволенно частково.
Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 05.10.2018 року по 22.08.2019 року в сумі 82023,06 гривень, з урахуванням належних відрахувань.
У задоволенні іншої частини позовних вимог  відмовлено.
Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь позивача суми середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах одного місяця.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам.
Апелянт вважає, що судом не враховано положення п.7 розділу III Порядку та умов від 06.04.2016 року №260, згідно якого поліцейським, щодо яких обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня постановлення ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. На думку відповідача, здійснити розрахунок та виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 не виявляється можливим до отримання інформації про дні фактичного знаходження під вартою позивача, відповідно ухвали Самарського районного м.Дніпропетровська суду в рамках кримінального провадження №42018040010000060.
Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 27.07.2020 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, про що сторони повідомлені належним чином.
Відповідно до пункту 3 розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, процесуальні строки щодо подання відзиву на апеляційну скаргу, розгляду апеляційної скарги продовжуються на строк дії такого карантину.
Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне. 
З матеріалів справи вбачається, що позивач - ОСОБА_1 в період з 05.08.2007 року по 05.10.2018 року проходив службу в органах внутрішніх справ України та в Національній поліції України.
Наказом Начальника Головного управління Національної поліції від 05.10.2018 року №275о/с позивача - оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Нікопольського ВП ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.04.2019 року у справі №160/1181/19 визнано протиправним та скасовано п.2 наказу №4258 від 27.09.2018 року начальника ГУ НП «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Нікопольського ВП ГУНП», щодо накладення на оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Нікопольського ВП ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції за порушення службової дисципліни, недотримання вимог ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, п.1 ч.1  ст.18 ЗУ «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції, абзацу 1, 2 п.1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених  наказом МВС України від 09.11.2016 року №1179, що виразилося у недотриманні принципів діяльності поліції та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейського. Визнано протиправним та скасовано наказ начальника ГУ НП від 05.10.2018 року №275 о/с в частині звільнення зі служби оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Нікопольського ВП ГУНП капітана поліці ОСОБА_1 за п.6. ч.1  ст.77 Закону України «Про Національну поліцію»  (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення). Зобов`язано начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.08.2019 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.04.2019 року в адміністративній справі № 160/1181/19 залишено без змін.
На виконання рішення суду Наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 27.08.2019 року №271 о/с капітана поліції ОСОБА_1 оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Нікопольського відділу поліції поновлено на службі з 05.10.2018 року.
23.08.2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату йому середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за період з 05.10.2018 року по 22.08.2019 року.
Листом №1/Л-5156тк від 19.09.2019 року відповідач повідомив позивачу про те, що відповідно до  статті 94 Закону України «Про Національну поліцію»  порядок виплати грошового забезпечення поліцейських визначається МВС України. Нарахування та виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України проводиться відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції».  Наказом МВС України від 06.04.2016 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 року за №669/28799, затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі- Порядок №260). Відповідно до пункту 7 Розділу III Порядку № 260 поліцейським, щодо яких обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня постановлення ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також в листі вказано, що 10.09.2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська позивачу було обрано запобіжний захід - тримання під вартою з правом внесення застави 500000 гривень, а тому з 10.09.2018 року нарахування грошового забезпечення позивачу повинно бути припинено. Враховуючи, що позивачем не надано до ГУНП документи, які підтверджують час знаходження під вартою, здійснити обчислення та нарахування грошового забезпечення за період з 05.10.2018 року по 22.08.2019 року, з урахуванням вимог п.6,7 Розділу III Порядку №260 не виявляється можливим.
Не погодившись з відмовою у виплаті середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, позивач оскаржив таку відмову до суду.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції зазначив, що позивача на підставі рішення суду, що набрало законної сили від 22.08.2019 року, було поновлено на займаній посаді з 05.10.2018 року згідно наказу відповідача від 27.08.2019 року №271 о/с, проте, позивачу не здійснено виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 05.10.2018 року по 22.08.2019 року. Враховуючи, що на дату звільнення позивача зі служби в поліції, набрали законної сили норми спеціального нормативно-правового акта - Порядку №260, при обчисленні суми середньої заробітної плати, що підлягає стягненню за час вимушеного прогулу, підлягають застосуванню саме положення Порядку №260.

Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог сторонами не оскаржується, під час апеляційного розгляду справи колегією не встановлено в цій частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, а тому судом апеляційної інстанції в цій частині рішення суду не переглядається.

При апеляційному розгляді справи колегія суддів встановила наступне.
Предметом даного спору є нарахування та стягнення на користь позивача середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за період з 05.10.2018 року по 22.08.2019 року. 
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 року №669/28799, затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС (далі по тексту - Порядок №260).
Відповідно до п.1 розділу І Порядку №260 ці Порядок та умови визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.
Відповідно до пункту 6 розділу ІІІ Порядку №260 поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.
Як зазначалось вище, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.04.2019 року у справі №160/1181/19 визнано протиправним та скасовано п.2 наказу №4258 від 27.09.2018 року щодо накладення ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, визнано протиправним та скасовано наказ від 05.10.2018 року №275 о/с в частині звільнення зі служби оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Нікопольського ВП ГУНП капітана поліці ОСОБА_1 та зобов`язано начальника ГУ НП в Дніпропетровській області поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.08.2019 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.04.2019 року в адміністративній справі № 160/1181/19 залишено без змін.
Таким чином, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.04.2019 року у справі №160/1181/19 набрало чинності 22.08.2019 року.
На виконання вказаного рішення суду Наказом ГУ НП в Дніпропетровській області від 27.08.2019 року №271 о/с капітана поліції ОСОБА_1 оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Нікопольського відділу поліції поновлено на службі з 05.10.2018 року.
Таким чином, період, за який відповідач повинен був провести позивачу розрахунок та виплату середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу є період з 05.10.2018 року по 22.08.2019 року. Підставою для цього нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ ГУ НП в Дніпропетровській області від 27.08.2019 року №271 о/с. 
Вказане спростовує посилання апелянта на відсутність порушення відповідачем прав ОСОБА_1 на час відкриття провадження у справі, оскільки таке порушення відбулось вже на наступний день після видання вказаного наказу про поновлення позивача на посаді. 
Щодо порядку розрахунку, колегія суддів зазначає наступне.
Судом першої інстанції при проведенні розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу застосовано положення пункту 9 розділу І Порядку №260, яким передбачено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.
Колегія суддів вважає такий порядок розрахунку помилковим, оскільки Порядок №260 визначає лише критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.
Ані вказаним Порядком, ані Законом України «Про Національну поліцію» питання виплати поліцейському грошового забезпечення за час вимушеного прогулу не врегульоване, а тому колегія суддів дійшла висновку про необхідність застосування до цих правовідносин положення ч.2 ст.235 КЗпП України.
Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина 1 статті 27 Закону України «Про оплату праці»).
Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі по тексту - Порядок №100).
Так, згідно з абзацом «з» пункту 1 Порядку №100 цей Порядок застосовується і у випадку вимушеного прогулу.
Пунктом 2 Порядку №100 передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. 
Відповідно до пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Частинами 3, 4 та 5 статті 91 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що для поліцейських установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, а для курсантів (слухачів) вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які готують поліцейських, - шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем. Вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всіх поліцейських, крім залучених до виконання службових обов`язків. Поліцейським, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, крім поліцейських, які працюють у змінному режимі, відповідний час для відпочинку в порядку компенсації надається протягом двох наступних місяців.
В наявній в матеріалах справи довідці ГУ НП в Дніпропетровській області від 04.012019 року про доходи ОСОБА_1 , кількість відпрацьованих позивачем днів у серпні та вересні 2018 року не зазначено (а.с.25, 101 т.1).
З урахуванням розрахунку норми тривалості робочого часу на 2018 рік у серпні та вересні 2018 року при п`ятиденному робочому тижні кількість робочих днів складає 22 та 20 відповідно.
З цієї ж довідки вбачається, що позивачеві була нарахована заробітна плата у розмірі 10253,52 грн. за серпень 2018 року та 6400,58 за вересень 2018 року.
Таким чином, середньоденне грошове забезпечення позивача складає: (10253,52 + 6400,58 ) : 42 відпрацьованих дня = 396,53 грн..
Згідно ч. 2 ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію", порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Колегія суддів зауважує, що ані Законом України «Про Національну поліцію», ані нормативно-правовими актами, що прийняті на його виконання, не визначено, що при визначенні суми середньоденного грошового забезпечення поліцейського в алгоритмі розрахунку слід застосовувати саме календарні дні, а не фактично відпрацьовані робочі дні.
При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідальність за своєчасне перерахування до відповідних органів утримань та нарахувань на заробітну плату несе роботодавець.
З урахуванням того, що термін вимушеного прогулу за період з 05.10.2018 року по 22.08.2019 року складає 218 робочих днів, то сума яка підлягає стягненню з відповідача становить: 396,53 х 218 = 86443,54 (грн.), а сума стягнення за один місяць, відповідно 8327,13 грн..
Крім того, слід звернути увагу на те, що вказану суму визначено без урахування податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
В апеляційній скарзі відповідач зазначає про необхідність врахування при здійсненні розрахунку середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу положень п.7 розділу III Порядку та умов від 06.04.2016 року №260, згідно якого поліцейським, щодо яких обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня постановлення ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Колегія суддів вважає вказане посилання безпідставним та необгрунтованим, оскільки положення вказаного пункту застосовуються виключно для розрахунку грошового забезпечення відстороненого від виконання службових обов`язків поліцейського, в той час як предметом вказаного позову є середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Апелянтом ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано доказів наявності наказу про відсторонення ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків у порядку, визначеному Дисциплінарним статутом Національної поліції України під час проходження служби, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних та обгрунтованих юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції, дійшов в цілому правильного висновку щодо наявності підстав для стягнення з Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Водночас, суд не вірно застосував норми матеріального права та не вірно розрахував суму стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв`язку із чим відповідно до вимог статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду належить змінити.
Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.
Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.
За приписами пункту 1 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні  Закону України  «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Керуючись статтями 4, 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
           П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року у справі №160/8237/19 задовольити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року у справі №160/8237/19 змінити. 
Мотивувальну частину рішення суду першої інстанції викласти в редакції цієї постанови.
В абзаці другому резолютивної частини рішення слова та цифри «в суммі 82023,06 грн.» замінити словами та цифрами «в розмірі 86443 (вісімдесят шість чотириста сорок три) гривні 54 копійки».
Абзац четвертий резолютивної частини рішення доповнити словами та цифрами «в розмірі 8327 (вісім тисяч триста двадцять сім) гривень 13 копійок з урахуванням належних відрахувань».
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених частиною 4, пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

   
Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак