Справа № 127/6093/20
Провадження № 22-ц/801/1367/2020
Категорія: 3
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року	Справа № 127/6093/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В.
Секретар: Кузьменко Б. І.
За участі: представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Сидорчук Н. М.; представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Тетева-Родюк І. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10 червня 2020 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на частку житлового будинку, 
Ухвалу постановив суддя Сичук М. М.
Ухвалу постановлено у м. Вінниці
Повний текст ухвали складено 10 червня 2020 року,

Встановив:
В березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на частку житлового будинку, в якому просив припинити право ОСОБА_2 на кімнати 1-3 та 1-4 в житловому будинку, позначеному на плані літерою «А», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з незначною часткою, стягнувши з нього на користь відповідача грошову компенсацію вартості зазначених кімнат у визначеному експертом розмірі, та визнати за ним право власності на зазначені кімнати 1-3 та 1-4.
В червні 2020 року позивач ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, якою просив заборонити державному виконавцю Замостянського відділу ДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) вчиняти дії щодо предмета спору чи виконувати щодо нього інші зобов`язання на підставі виконавчого листа № 127/20035/19, виданого 14 грудня 2019 року Вінницьким міським судом Вінницької області, а саме: передавати майно відповідачеві ОСОБА_2 шляхом його вселення до кімнат 1-3, 1-4 у житловому будинку літера «А» по АДРЕСА_1 та передачі йому ключів від будинку, до вирішення спору по суті.
Свою заяву обґрунтовував тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 листопада 2019 року у цивільній справі № 127/20035/19 зобов`язано його усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 належними йому приміщеннями у житловому будинку по АДРЕСА_1 , а саме: літера «А» кімнати 1-3, 1-4, житловою площею 17,7 кв.м. шляхом вселення ОСОБА_2 до цього будинку та передачі йому ключів від будинку.
Державним виконавцем Замостянського відділу ДВС м. Вінниці відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного рішення суду. 
Проте виконання зазначеного рішення суду у цивільній справі № 127/20035/19, а саме: вселення відповідача до спірної частини житлового будинку, може призвести до утруднення або неможливості виконання рішення суду у разі задоволення його позовних вимог, оскільки відповідач може відмовитись виселитись із спірної частини будинку.
Також в червні 2020 року позивач ОСОБА_1 подав заяву про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 червня 2020 року призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Подільського центру судових експертиз.
На час проведення експертизи підготовче судове провадження у справі зупинено.
В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду в частині відмови в задоволенні його клопотання про забезпечення позову і ухвалити нове судове рішення, яким заборонити державному виконавцю Замостянського відділу ДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) вчиняти дії щодо предмета спору чи виконувати щодо нього інші зобов`язання на підставі виконавчого листа № 127/20035/19, виданого 14 грудня 2019 року Вінницьким міським судом Вінницької області, а саме: передавати майно відповідачеві ОСОБА_2 шляхом його вселення до кімнат 1-3, 1-4 у житловому будинку літера «А» по АДРЕСА_1 та передачі йому ключів від будинку, до вирішення спору по суті.
Зазначив, що оскаржувана ухвала суду не відповідає нормам матеріального права, а також фактичним обставинам справи. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що вимоги про забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій тісно пов`язані із предметом позову, оскільки він подав позов про припинення права власності відповідача у спільному майні та визнання права власності на спірне майно за ним. Вселення відповідача у спірне житлове приміщення призведе до реальної загрози невиконання судового рішення у разі задоволення його позову, оскільки відповідач може відмовлятись виселитись, що потягне за собою додаткові матеріальні і часові витрати для подання позову про виселення відповідача.
Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити позивачу в задоволенні апеляційної скарги, пославшись на її безпідставність та необґрунтованість. Зазначив, що 17 липня 2020 року державним виконавцем Замостянського відділу ДВС м. Вінниця винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з тим, що 17 липня 2020 року ключі до спірного житлового будинку передані ОСОБА_2 та усунуто перешкоди в користуванні належними йому приміщеннями. Тобто рішення суду від 13 листопада 2019 року виконано. У заяві про забезпечення позову позивач фактично просив зобов`язати державного виконавця не виконувати рішення суду, яке набрало законної сили; крім того подана заява є прямим порушенням гарантованого законом його права власності на спірні житлові приміщення, а тому суд обґрунтовано відмовив в задоволенні такої заяви.
В судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити.
Представник відповідача заперечила проти задоволення апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду - без змін.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.
Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що фактично вимоги ОСОБА_1 у заяві про забезпечення позову зводяться до необхідності зупинення вчинення державним виконавцем виконавчих дій в межах рішення, яке набрало законної сили, а суд не наділений повноваженнями вирішувати питання про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення виконавчих дій, оскільки згідно із Законом України «Про виконавче провадження» вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції державного виконавця.
Такий висновок суду першої інстанції є правильним.
По справі встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є власником 18/25 часток житлових будинків з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , до складу яких входить будинок літера «А» кімнати 1-3, 1-4, загальною площею 17,7 кв.м., в тому числі житловою площею 17,7 кв.м. та житловий будинок літера «З» загальною площею 54,6 кв.м., в тому числі житловою площею 31,9 кв.м., літня кухня літера «М».
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення його права власності на зазначену частку у спільному майні (кімнати 1-3, 1-4) та визнання за ним права власності на цю частку житлового будинку.
У заяві про забезпечення позову позивач просив заборонити державному виконавцю Замостянського відділу ДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) вчиняти дії щодо предмета спору чи виконувати щодо нього інші зобов`язання на підставі виконавчого листа № 127/20035/19, виданого 14 грудня 2019 року Вінницьким міським судом Вінницької області, а саме: передавати майно відповідачеві ОСОБА_2 шляхом його вселення до кімнат 1-3, 1-4 у житловому будинку літера «А» по АДРЕСА_1 та передачі йому ключів від будинку, до вирішення спору по суті.
Свою заяву обґрунтовував тим, що вселення відповідача до спірної частини житлового будинку, може призвести до утруднення або неможливості виконання рішення суду у разі задоволення його позовних вимог, оскільки відповідач може відмовитись виселитись із спірної частини будинку.
Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову (ч. 1). Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2).
Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема: забороною вчиняти певні дії (п. 2).
Згідно роз`яснень у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Як свідчать матеріали справи заочним рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 листопада 2019 року у цивільній справі № 127/20035/19, яке набрало законної сили 14 грудня 2019 року, зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 належними йому приміщеннями у житловому будинку по АДРЕСА_1 , а саме: літ. «А» кімнати 1-3, 1-4, загальною площею 17,7 кв.м., в тому числі житловою площею 17,7 кв.м., шляхом вселення ОСОБА_2 до цього будинку та передачі йому ключів від будинку (а. с. 24-28).
На виконання цього рішення суду 13 лютого 2020 року Вінницьким міським судом Вінницької області видано виконавчий лист (а. с. 29).
18 лютого 2020 року державним виконавцем Замостянського відділу ДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) відкрито виконавче провадження ВП № 61305031 з виконання зазначеного судового рішення (а. с. 30). 
За змістом ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Порядок примусового виконання судових рішень органами державної виконавчої служби (державними виконавцями) визначено Законом України «Про виконавче провадження».
Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Забезпечення позову шляхом заборони державному виконавцю проводити виконавчі дії щодо виконання судового рішення, яке набрало законної сили, не передбачено нормами цивільного процесуального законодавства та такий обраний позивачем спосіб забезпечення позову суперечитиме основним засадам судочинства про обов`язковість судового рішення.
Крім того, згідно положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. Держава на втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Отже вимога позивача про забезпечення позову шляхом заборони державному виконавцю вчиняти дії щодо виконання судового рішення, згідно з яким ОСОБА_2 усунуто перешкоди в користуванні належними йому на праві власності спірними приміщеннями 1-3, 1-4 шляхом його вселення та передачі йому ключів від будинку, суперечить праву власника на володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Зазначеним спростовуються доводи апеляційної скарги в тому, що вселення відповідача у спірне житлове приміщення призведе до реальної загрози невиконання судового рішення у разі задоволення його позову, оскільки відповідач може відмовлятись виселитись, що потягне за собою додаткові матеріальні і часові витрати для подання позову про виселення відповідача, оскільки як власник спірних житлових приміщень відповідач має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і так само має право на обов`язкове виконання судового рішення, яке набрало законної сили, згідно з яким йому усунуто перешкоди в користуванні його власністю шляхом вселення.
Крім того як свідчать додані відповідачем до відзиву на апеляційну скаргу докази 17 липня 2020 року (після постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали) державним виконавцем Замостянського відділу ДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 61305031 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі виконавчого листа № 127/20035/19, виданого 13 лютого 2020 року Вінницьким міським судом Вінницької області про зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 належними йому приміщеннями у житловому будинку по АДРЕСА_1 , а саме: літ. «А» кімнати 1-3, 1-4, загальною площею 17,7 кв.м., в тому числі житловою площею 17,7 кв.м., шляхом вселення ОСОБА_2 до цього будинку та передачі йому ключів від будинку.
За наведених обставин апеляційний суд вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.
Доводи апеляційної скарги позивача спростовуються вищевикладеним та на правильний висновок суду першої інстанції не впливають.
За наведених обставин апеляційний суд вважає, що ухвала суду є законною і обґрунтованою, постановленою з дотриманням норм процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.
На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд 
Постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10 червня 2020 року в частині відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	Ю. Б. Войтко  	
  	І. В. Міхасішин  	

Повний текст судового рішення складено 23 вересня 2020 року