13.08.20
22-ц/812/1325/20
Провадження №22-ц/812/1325/20
ПОСТАНОВА
Іменем України
13 серпня 2020 року                                                        м. Миколаїв
                                                                                      справа № 467/195/20
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого Коломієць В.В.
суддів Колосовського С.Ю., Шаманської Н.О.,
переглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області, ухвалене 26 травня 2020 року під головуванням судді Кологривої Т.М., повний текст судового рішення складений 27 травня 2020 року,
В С Т А Н О В И В:
У лютому 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ) звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позивач зазначав, що 13 вересня 2012 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був укладений договір б/н, за яким останній отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. ОСОБА_1 погодився, що його заява позичальника разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua, становлять між ним та Банком договір про надання банківських послуг.
Посилаючись на викладене та порушення відповідачем своїх зобов`язань, що призвело до заборгованості за кредитним договором, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість, що станом на 08 грудня 2019 року складає 26338грн.19коп., з яких: 18941 грн. 10 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1351 грн. 29 коп. - заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом; 4315 грн. 41 коп. - заборгованість за процентами нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК Ураїни, а також 500 грн. -штраф (фіксована частина) і 1230 грн. 39 коп. - штраф (процентна складова), що нараховані відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг.
Відповідач просив відмовити у задоволенні позову. Не заперечуючи проти факту укладання 13 вересня 2012 року між ним та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитного договору, за яким він отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зазначав, що заборгованість за тілом кредиту у нього відсутня, оскільки за період з листопада 2017 року по травень 2019 року ним було сплачено на погашення заборгованості за поточним тілом кредиту в розмірі 12145грн.78коп., що вдвічі більше ніж отриманий ним кредит. Також вказував, що надані позивачем документи не підтверджують погодження сторонами умов кредитування, оскільки ні Тарифи з обслуговування кредитних карт «Універсальна», ні Умови та правила надання банківських послуг ним не підписані, а у підписаній ним анкеті-заяві умови кредитування відсутні. 
Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 26 травня 2020 року позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором у розмірі 4795 грн. 32 коп., та судовий збір в розмірі 382 грн. 77 коп. 
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов, в іншій частині рішення залишити без змін. Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення в оскаржуваній частині є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, без повного всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи. 
Апелянт вважав безпідставним висновок суду першої інстанції про недотримання Банком вимог ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими Банк. Так апелянт вказував, що відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, оскільки про погодження сторонами істотних умов кредитного договору свідчить власноручно підписана відповідачем анкета-заява. Висловивши згоду на укладання кредитного договору на запропонованих Банком умовах, відповідач користувався кредитними коштами, що свідчить про його згоду з усіма умовами договору, розрахунок заборгованості не оскаржував, а тому суд безпідставно застосував до даних правовідносин правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. При цьому судом не враховані висновки Верховного Суду, у тому числі, Великої Палати Верховного Суду у інших справах з аналогічними правовідносинами.
Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК справа розглядається апеляційним судом без виклику учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. 
Судом установлено і таке вбачається з матеріалів справи, що 13 вересня 2012 року Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», укладено кредитний договір зі ОСОБА_1 , згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 5 000 грн. шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, отримавши платіжну картку, за допомогою якої розпоряджався кредитними коштами.
В анкеті-заяві відповідача про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 13 вересня 2012 року зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг (а.с. 10).
До позовної заяви Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку з посиланням на ресурс: розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms (а.с. 11-25).
Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 08 грудня 2019 року складає 26338грн.19коп., з яких: 18941 грн. 10 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1351 грн. 29 коп. - заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом; 4315 грн. 41 коп. - заборгованість за процентами нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК Ураїни, а також 500 грн. -штраф (фіксована частина) і 1230 грн. 39 коп. - штраф (процентна складова), що нараховані відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Положеннями статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 від 13 вересня 2012 року розмір процентної ставки не встановлено.
Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Позивач, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, просив крім тіла кредиту стягнути з відповідача заборгованість за процентами за користування кредитними коштами та за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України , а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів.
Обґрунтовуючи вимоги про стягнення процентів і неустойки, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором Банк посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, порядок та строк їх повернення, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років, та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Умови і правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено правовою позицією Верховного Суду України і Верховного Суду, викладеній у постановах від 11 березня 2015 року (справа № 6-16цс15), від 17 липня 2019 року (справа № 175/4576/14-ц) і не спростовано позивачем при розгляді даної справи.
До того ж з відзиву ОСОБА_1 на позовну заяву вбачається, що він не заперечує факт укладання 13 вересня 2012 року кредитного договору між ним та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», за яким він отримав кредит розміром 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, проте зазначає, що умови кредитування, зазначені у наданих позивачем Тарифах обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умовах і правилах надання банківських послуг з ним не були узгоджені (а.с. 48).
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, неустойки за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови і правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису ОСОБА_1 , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного сторонами 13 вересня 2012 року шляхом підписання заяви-анкети.
Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Вказані обставини правильно встановлені судом першої інстанції під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» процентів за користування кредитом та неустойки, а тому суд обґрунтовано відмовив у задоволенні даних позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю в цій частині.
Колегія суддів не вбачає підстав для заперечення такого висновку, тому що він ґрунтується на правильно встановлених на підставі повно та всебічно досліджених доказах, в їх сукупності та взаємозв`язку, обставинах справи та відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17).
Аргументи апеляційної скарги щодо неправильності висновків суду про відмову у стягненні процентів, оскільки дії відповідача з користування кредитними коштами, на думку Банку, свідчать про визнання ОСОБА_1 кредитної заборгованості та згоду з умовами кредитування - суперечать встановленим обставинам справи, вищевикладеним положенням закону та наведеному висновку Великої Палати Верховного Суду, а тому не можуть бути прийняті до уваги.
Також колегія суддів не може погодитись з твердженнями апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно застосував до даних правовідносин правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, враховуючи що відповідач користувався кредитними коштами, що свідчить про його згоду з усіма умовами договору, та не оскаржував розрахунок заборгованості.
Так, відповідач у відзиві на позовну заяву вказував, що умови кредитування, зазначені у наданих позивачем Тарифах обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умовах і правилах надання банківських послуг з ним не узгоджені і ним не підписані (а.с. 48).
При розгляді цієї справи судом обґрунтовано не встановлено узгоджених умов щодо сплати процентів та інших сум при укладенні сторонами кредитного договору 13 вересня 2012 року, а посилання апеляційної скарги на те, що суд першої інстанції, встановивши відсутність підстав для стягнення процентів за користування кредитними коштами у розмірі, передбаченими Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умовами і правилами надання банківських послуг, мав нарахувати та стягнути проценти за користування кредитними коштами відповідно до ст. 536 ЦК України, є безпідставними з огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК), оскільки таких вимог позивач не заявляв.
Посилання апеляційної скарги на неврахування судом правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки висновок суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» процентів за користування кредитом та неустойки відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, тоді як частина із зазначених апелянтом постанов була ухвалена ще до реєстрації та оприлюднення у Єдиному державному реєстрі судових рішень зазначеної постанови Великої Палати Верховного Суду, а у справах № 642/5533/15-ц, № 750/6058/17-ц, № 205/2825/18 і № 739/119/17-ц обставини справи є відмінними від обставин, встановлених у даній справі. Так, у справах № 642/5533/15-ц, № 750/6058/17-ц (постанови Верховного Суду від 11 вересня 2019 року та від 04 грудня 2019 року) довідка про умови кредитування була підписана позичальником, у справі № 739/119/17-ц (постанова ВС від 09 грудня 2019 року) позичальник не заперечував, що договір про надання банківських послуг було укладено у письмовій формі, а у справі № 205/2825/18 (постанова ВС від 18 грудня 2019 року) рішення суду першої інстанції в частині стягнення процентів на підставі ст. 536 ЦК в касаційному порядку не переглядалося, оскільки в цій частині не було оскаржено.
Отже, апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права при вирішенні позовних вимог про стягнення договірних процентів та неустойки.
Таким чином, суд в цій частині вирішив справу згідно з нормами матеріального права, які підлягали застосуванню за даними правовідносинами, дав належну правову оцінку доказам і дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні вказаних позовних вимог.
Також судом першої інстанції вірно встановлено, що існують підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за тілом кредиту.
Між тим, визначаючи розмір такої заборгованості у сумі 4 795 грн. 32коп. суд належним чином не перевірив наданий позивачем розрахунок заборгованості та не звернув увагу на те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості ОСОБА_1 не спростовано, тоді як це є процесуальним обов`язком саме відповідача, а не суду з огляду на вимоги ст. 81 ЦПК України.
Таким чином, відповідно до ст.ст. 526, 1054, 1050 ЦК України з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 18 941грн. 10 коп. 
Також колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення у повному обсязі вимог Банку про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.
Так, відмовляючи у задоволенні даної позовної вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що оскільки надані позивачем Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови і правила надання банківських послуг не є складовою укладеного із відповідачем кредитного договору, то у стягненні розрахованих відповідно до п. 2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг 84 % річних за порушення грошового зобов`язання слід відмовити.
Разом із тим, за загальним правилом, встановленим у ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За такого, колегія суддів вважає, що позивач вправі вимагати стягнення з відповідача на свою користь нарахованих на суму простроченого кредиту 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України.
Таким чином, враховуючи розмір простроченого тіла кредиту, що відповідно до розрахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» становить 6 942грн. 38коп. (а.с. 6-8) та період, за який Банк нараховує такі проценти (з 01.09.2019 року по 08.12.20109 року), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 57грн. 27коп. нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України трьох процентів річних. 
За таких обставин, оскільки суд першої інстанції помилково визначив обсяг заборгованості  ОСОБА_1  за кредитним договором б/н від 13 вересня 2012 року, то відповідно до ст. 376 ЦПК України судове рішення підлягає зміні в частині розміру стягнення. Отже всього з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 18 998 грн. 37 коп. (18 941грн.21коп. + 57грн. 27коп.).
Відповідно до ч.ч. 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За такого також підлягає зміні і розмір стягнутих з відповідача судових витрат, понесених позивачем при подачі позову. Цей розмір визначається пропорційно задоволеним вимогам (72 %) та становить 1513грн.44коп. 
За таким же правилом підлягають розподілу і судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи апеляційним судом. Отже, з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 2 081 грн. 00 коп.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.
Рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 26 травня 2020 року змінити, збільшивши стягнення заборгованості за кредитним договором з 4 795 грн. 32коп. до 18 998 грн. 37 коп. (вісімнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто вісім гривень тридцять сім копійок), а судових витрат - з 382 грн. 77 коп. до 1513грн.44коп. (одна тисяча п`ятсот тринадцять гривень сорок чотири копійки).
В іншій частині залишити рішення без змін.
Стягнути зі  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» відшкодування судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 2 081грн. 00коп. (дві тисячі вісімдесят одна гривня 00 копійок).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                       В.В. Коломієць 

Судді С.Ю. Колосовський

Н.О. Шаманська

Повний текст постанови складено 17 серпня 2020 року.