Постанова   
Іменем України
01 липня 2020 року 
м. Київ
справа № 760/5128/17
провадження № 61-45440св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивачі: Приватне акціонерне товариство «Харчовик», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
відповідачі: Державна служба інтелектуальної власності України, Приватне акціонерне товариство «Болградський виноробний завод», Міністерство економічного розвитку і торгівлі України,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Болградський виноробний завод» на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 березня 2018 року у складі судді Оксюти Т. Г. та постанову Апеляційного суду міста Києва від 05 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Шкоріної О. І., Поліщук Н. В., Соколової В. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2017 року Приватне акціонерне товариство «Харчовик» (далі - ПрАТ «Харчовик»), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , звернулися до суду з позовом до Державної служби інтелектуальної власності України, Приватного акціонерного товариства «Болградський виноробний завод» (далі - ПрАТ «Болградський виноробний завод»), Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання недійснимиповністю свідоцтв України НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9 на знак для товарів і послуг.
Позов обґрунтований тим, що ПрАТ «Харчовик» більше двадцяти років займається виробництвом та реалізацією товарів 33 класу МКТП «Вина; шампанське; (вина ігристі); коньяк; (бренді). Створення портфелю інтелектуальної власності позивачів розпочалось із реєстрації на ім`я ПрАТ «Харчовик» комбінованого знака для товарів та послуг «Болград», який 17 травня 2004 року був зареєстрований на підставі свідоцтва України НОМЕР_12 для товарів 33 класу МКТП: «вина», а також послуг 35 класу МКТП «імпортно-експертні агентства; сприяння продажеві» з датою подання заявки від 20 червня 2003 року № 2003066625. На сьогодні власниками цього свідоцтва є позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
На ім`я позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровано знак для товарів і послуг ІНФОРМАЦІЯ_1 за свідоцтвом України від 27 лютого 2012 року НОМЕР_10 з датою подання заявки від 11 жовтня 2010 року.
Рішенням Апеляційної палати Державної служби інтелектуальної власності України від 19 грудня 2016 року визнано знак для товарів та послуг ІНФОРМАЦІЯ_1 добре відомими в Україні щодо позивачів ПрАТ «Харчовик», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 для товарів 33 класу МКТП «Вина; шампанське; (вина ігристі); коньяк; (бренді) станом на 31 грудня 2014 року.
Знаки ПрАТ «Болградський виноробний завод» за спірними свідоцтвами мають сильний дистинктивний словесний елемент «ІНФОРМАЦІЯ_1» або ІНФОРМАЦІЯ_1, що є підставою для висновку про їх схожість із серією знаків позивачів настільки, що їх можна сплутати. До того ж, знаки ПрАТ «Болградський виноробний завод» за спірними свідоцтвами зареєстровані для споріднених товарів 33 та послуг 35 класів МКТП у порівняні з тими самими товарами і послугами за свідоцтвами, а також добре відомим знаком позивачів.
З огляду на зазначене, знаки за спірними свідоцтвами України не відповідають умовам надання правової охорони, визначеним відповідно до статей 5, 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів та послуг», а тому зазначені свідоцтва мають бути визнані недійсними повністю на підставі припису, передбаченого підпунктами а), в) пункту 1 статті 19 цього Закону та статті 6 bis Паризької конвенції про охорону промислової власності
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 26 березня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду міста Києва від 05 вересня 2018 року, позов задоволено. Визнано недійсними повністю свідоцтва України НОМЕР_1 НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9 на знак для товарів і послуг. Зобов`язано Міністерство економічного розвитку і торгівлі України внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг стосовно визнання повністю недійсними свідоцтва України НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9 на знаки для товарів і послуг та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність». Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтовано тим, щознаки зареєстровані за свідоцтвами України № НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, власником яких є ПрАТ «Болградський виноробний завод», не відповідають умовам надання правової охорони, а тому на підставі статті 19 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» підлягають визнанню недійсними. У зв`язку з визнанням недійсними спірних свідоцтв Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, як центральний орган виконавчої влади з питань правової охорони інтелектуальної власності, має внести відомості до Державного реєстру свідоцтв України на знак для товарів і послуг про визнання їх недійсними та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність».
Короткий зміст вимог касаційної скарги
04 жовтня 2018 року ПрАТ «Болградський виноробний завод» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 05 вересня 2018 року, в якій просило скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові. 
Рух справи у суді касаційної інстанції 
22 жовтня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі.
У грудні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ПрАТ «Харчовик» на касаційну скаргу ПрАТ «Болградський виноробний завод».
У грудні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
Згідно з розпорядженням Верховного Суду від 13 квітня 2020 року № 1021/0/226-20 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», відповідно до пунктів 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30 (зі змінами та доповненнями), та рішенням зборів суддів Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.
16 червня 2020 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників  справи 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, не вирішив клопотання ПрАТ «Болградський виноробний завод» про неможливість початку розгляду справи по суті, експертиза призначена з порушенням прав позивачі, які позбавлені були можливості поставити питання на вирішення експертів, а суд апеляційної інстанції вказані порушення не виправив. 
Суд першої інстанції безпідставно відмовив у зупиненні провадження у справі до розгляду справи Приморським районним судом м. Одеси, в якому оскаржується рішення Апеляційної палати Державної служби інтелектуальної власності України від 19 грудня 2016 року, наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України «Про затвердження рішення Апеляційної палати» від 11 січня 2017 року № 03-4, на які посилаються позивачі в обґрунтування своїх вимог.
Задовольнивши клопотання ПрАТ «БВЗ» про застосування позовної давності, яке було подано в судовому засіданні 19 липня 2017 року, суд будь-якого процесуального рішення з цього приводу не ухвалив, а суд апеляційної інстанції, з порушенням норм процесуального права, дійшов неправильного висновку про те, що незазначення судом першої інстанції підстав незастосування позовної давності не впливає на правильність вирішення спору по суті.
Суд першої інстанції у порушення положень частини третьої статті 89 ЦПК України, що не було виправлено судом апеляційної інстанції, не надав оцінку заявкам щодо оспорюваних позивачами свідоцтв на знаки для товарів і послуг, кожна з яких має статус науково-технічної експертизи та не навів мотиви відхилення заявок, які попередньо прийняв як належний, допустимий та достатній доказ. 
Висновок експерта № 105 отриманий з порушенням процесуального порядку призначення експертизи, а висновок експертизи Науково-дослідного центра судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України проведена з порушенням пункту 1.2.11 та пункту 3.6 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та судових досліджень, внаслідок чого вказаний висновок є неповним та неясним.
Аргументи інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу ПрАТ «Харчовик» зазначає, що доводи касаційної скарги про задоволення судом першої інстанції клопотання про застосування позовної давності не відповідає дійсності, оскільки суд першої інстанції допустив технічну помилку в журналі судового засідання про його задоволення, а згідно з аудіозаписом судового засідання суд першої інстанції лише приєднав вказане клопотання до матеріалів справи. 
Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про безпідставність заявленого відповідачем клопотання про зупинення провадження у справі з огляду на його необгрунтованість, оскільки до клопотання не було додано жодних матеріалів та доказів, які б свідчили про неможливість розгляду справи до розгляду справи у Приморському районному суді м. Одеси, та фактично такі дії відповідача були спрямовані на затягування судового розгляду справи, що б мало наслідки порушення строків розгляду справи. 
Крім того, зазначена у клопотанні про зупинення провадження справа № 522/12935/17 розглянута Приморським районним судом м. Одеси та ухвалено рішення про відмову ПрАТ «Болградський виноробний завод» в позові. 
Доводи касаційної скарги щодо проведення судових експертиз є необгрунтованими, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень оцінювали усі матеріали справи, а експерти не мали права збирати та досліджувати додаткові матеріали, які відсутні у справі та проводили додаткові дослідження з тих питань, які не повно були досліджені під час проведення первинної судової експертизи.  
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Касаційна скарга у цій справі подана у жовтні 2018 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення без задоволення  касаційної скарги з таких підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що Державною службою інтелектуальної власності України Міністерства освіти та науки України, правонаступником якого є Міністерство економічного розвитку і торгівлі України відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року № 585 «Про оптимізацію діяльності центральних органів виконавчої влади державної системи правової охорони інтелектуальної власності», було видано: свідоцтво України НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг ІНФОРМАЦІЯ_2 для товарів 33 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг з датою подання заявки - 17 вересня 2008 року; свідоцтво України НОМЕР_2 на знак для товарів і послуг ІНФОРМАЦІЯ_3 для товарів 33 класу МКТП з датою подання заявки - 17 вересня 2008 року; свідоцтво України НОМЕР_3 на знак для товарів і послуг Болградська для товарів 33 класу МКТП з датою подання заявки - 01 березня 2011 року; свідоцтво України НОМЕР_4 на знак для товарів і послуг Болградське для товарів 33 класу МКТП з датою подання заявки - 01 березня 2011 року; свідоцтво України НОМЕР_5 на знак для товарів і послуг Болградський для товарів 33 класу МКТП з датою подання заявки - 01 березня 2011 року; свідоцтво України НОМЕР_6 , а знак для товарів і послуг ІНФОРМАЦІЯ_4 для товарів 33 класу МКТП з датою подання заявки - 01 березня 2011 року; свідоцтво України НОМЕР_7 на знак для товарів і послуг ІНФОРМАЦІЯ_5 для товарів 33 класу МКТП з датою подання заявки - 01 березня 2011 року; свідоцтво України НОМЕР_8 а знак для товарів і послуг ІНФОРМАЦІЯ_1 PLANT для товарів 33 класу МКТП з датою подання заявки - 25 жовтня 2011 року: свідоцтво України НОМЕР_9 на знак для товарів і послуг ІНФОРМАЦІЯ_6 для товарів 33 класу МКТП з датою подання заявки - 01 вересня 2015 року.
Власником всіх зазначених свідоцтв є ПрАТ «Болградський виноробний завод».
ПрАТ «Харчовик», утворено в 1996 році як юридичну особу і мало назву ВАТ «Харчовик», займається виробництвом та реалізацією товарів 33 класу МКТП: «вина; шампанські вина (вина ігристі); коньяки (бренді)». Основним напрямком господарської діяльності ПрАТ «Харчовик» є організація виробництва вин, шампанських (ігристих) вин, коньяків (бренді) під торговельними марками «Болград» та «ІНФОРМАЦІЯ_1».
Створення портфелю інтелектуальної власності позивачів розпочалось із реєстрації на ім`я ПрАТ «Харчовик» знака для товарів і послуг «Болград», який 17 травня 2004 року зареєстровано на підставі свідоцтва України НОМЕР_12 для товарів 33 класу МКТП: «вина», а також послуг 35 класу МКТП «імпортно-експортні агентства; сприяння продажеві», з датою подання заявки № 2003066625 від 20 червня 2003 року. На даний час власниками цього свідоцтва є позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Також на ім`я позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровано знак для товарів і послуг ІНФОРМАЦІЯ_1 за свідоцтвом України НОМЕР_10 від 27 лютого 2012 року з датою подання заявки № m201015656 від 11 жовтня 2010 року.
Інтенсивне використання позивачами знака для товарів і послуг ІНФОРМАЦІЯ_1 за свідоцтвом України НОМЕР_10 стало підставою для визнання Апеляційною палатою Державної служби інтелектуальної власності України цього знака добре відомим в Україні стосовно всіх позивачів для товарів 33 класу МКТП «вина; шампанське (вина ігристі); коньяк (бренді)» станом на 31 грудня 2014 року, що підтверджується рішенням Апеляційної палати від 19 грудня 2016 року, затвердженого наказом Державної служби інтелектуальної власності України № 03-4 від 11 січня 2017 року.
Згідно з висновком експерта № 105 за результатами проведення судової експертизи об`єктів інтелектуальної власності, складеним 12 червня 2017 року, словесний елемент «ІНФОРМАЦІЯ_1» у складі знака для товарів і послуг за свідоцтвом НОМЕР_12, має самостійну розрізняльну здатність. Відносно всіх товарів 33 класу МКТП, зазначених у свідоцтвах України № НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, знаки для товарів і послуг за вказаними свідоцтвами, є схожими зі знаком для товарів і послуг за свідоцтвом України НОМЕР_12 настільки, що їх можна сплутати. Відносно всіх товарів 33 класу МКТП, зазначених у свідоцтвах України № НОМЕР_8, НОМЕР_9, знаки для товарів і послуг за вказаними свідоцтвами, є схожими зі знаком для товарів і послуг з свідоцтвами України НОМЕР_4 та добре відомим в Україні знаком «ІНФОРМАЦІЯ_1» настільки, що їх можна сплутати. При використанні щодо наведених у свідоцтвах України № НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9 товарів 33 класу МКТП знаки для товарів і послуг за вказаними свідоцтвами можуть вводити в оману щодо особи виробника товарів.
Відповідно до висновку експертів № 203/17 за результатами додаткової комісійної судової експертизи у сфері інтелектуальної власності від 24 листопада 2017 року, словесний елемент «ІНФОРМАЦІЯ_1» у складі знака для товарів і послуг за свідоцтвом НОМЕР_12 має самостійну розрізняльну здатність. Знаки для товарів і послуг за свідоцтвами України № НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9 є схожими настільки, що їх можна сплутати зі знаками для товарів і послуг за свідоцтвами України НОМЕР_12, НОМЕР_10 та добре відомим знаком «ІНФОРМАЦІЯ_1». Використання знаків для товарів і послуг за свідоцтвами України № НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9 може вводити в оману щодо особи виробника.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 20 вересня 2011 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» та від 22 жовтня 1996 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» зазначив, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.
Верховний Суд, застосовуючи під час розгляду справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (постанови Верховного Суду від 22 жовтня 2019 у справі № 910/16288/18, від 14 травня 2019 у справі № 910/7394/17, від 22 січня 2020 у справі № 916/521/18 та інші) виходить з того, що перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції, ухваливши судове рішення про задоволення позову, зазначив, що 19 липня 2017 року у судовому засіданні задоволено клопотання представника відповідача ПрАТ «Болградський виноробний завод» про застосування позовної давності.
Разом з тим, здійснюючи перегляд рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою ПрАТ «Болградський виноробний завод», суд апеляційної інстанції зазначив, що в судовому засіданні 19 липня 2017 року суд першої інстанції, вирішуючи клопотання представника ПрАТ «Болградський виноробний завод» про застосування позовної давності протокольною ухвалою приєднав до матеріалів справи подане стороною відповідача клопотання, а незазначення у рішенні суду про незастосування позовної давності, про сплив якої заявлялося представником відповідача, не дає підстав для скасування рішення суду, оскільки ця обставина не призвела до неправильного вирішення справи.
Крім того, суд апеляційної інстанцій дійшов висновку, що позовна давність не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки про порушення своїх прав позивачі дізналися з моменту ухваленні Апеляційною палатою Державної служби інтелектуальної власності України рішення про визнання знака «ІНФОРМАЦІЯ_1» добре відомим стосовно позивачів у грудні 2016 року, а до суду за захистом своїх прав вони звернулися у березні 2017 року.
Верховний Суд погоджується з вказаними висновками судів першої та апеляційної інстанцій, з огляду на таке. 
Згідно з журналом судового засідання від 19 липня 2017 року, проведеного у Солом`янському районному суді м. Києва, представник відповідача подала клопотання про застосування позовної давності до позовних вимог о 14:53 год. О 14:58 год суд на місці ухвалив задовольнити клопотання (т. 4, а. с. 71).
Згідно з аудіозаписом вказаного судового засідання від 19 липня 2017 року суд першої інстанції задовольнив клопотання, долучив його до матеріалів справи та вирішив надати йому оцінку під час ухвалення рішення (14:58:14).  
Верховний Суд зауважує, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).
Враховуючи той факт, що законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності, заява про її застосування може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного (правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 09 квітня 2019 року у справі № 912/1104/18 та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20 вересня 2019 року у справі № 904/4342/18).
Суд апеляційної інстанції, перевіряючи доводи апеляційної скарги, зазначив, що позовна давність у три роки не може бути застосована до вимог позивача, оскільки про порушення своїх прав позивачі дізналися з моменту ухваленні Апеляційною палатою Державної служби інтелектуальної власності України рішення про визнання знака «ІНФОРМАЦІЯ_1» добре відомим стосовно позивачів у грудні 2016 року, а до суду за захистом своїх прав позивачі звернулися у березні 2017 року.
З огляду на викладене, хоча суд першої інстанції не навів мотивів відхилення клопотання відповідача про застосування позовної давності, однак суд апеляційної встановив момент, коли позивач дізнався про порушення свого права, надав оцінку доводам відповідача щодо пропущення позовної давності, тому доводи касаційної скарги про порушення судами положень процесуального права не дають підстав для скасування судових рішень. Крім того, не вирішення судом першої інстанції заяви про застосування позовної давності не призвело до неправильного вирішення справи.
Доводи касаційної скарги, які є аналогічними доводам апеляційної скарги, щодо безпідставної відмови у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду іншої цивільної справи, що знаходиться в провадженні Приморського районного суду міста Одеси, предметом розгляду якої є питання про скасування рішення Апеляційної палати Державної служби інтелектуальної власності України від 19 грудня 2016 року про визнання знака «ІНФОРМАЦІЯ_1» добре відомим щодо позивачів, а також про скасування Наказу Державної служби інтелектуальної власності України «Про затвердження рішення Апеляційної палати» Державної служби інтелектуальної власності України від 11 січня 2017 року № 03-4, не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції при вирішенні клопотання дійшов обґрунтованого висновку про відсутність обставин, які б давали підстави вважати, що розгляд цієї справи є неможливими до розгляду справи у Приморському районному суді м. Одеси.
Доводи касаційної скарги про те, що висновок експерта № 105 від 12 червня 2017 року отримано з порушенням процесуального порядку призначення судової експертизи, а висновок експерта є неповним, неякісним, про що свідчить призначення судом першої інстанції 05 вересня 2017 року додаткової комісійної експертизи у сфері інтелектуальної власності, але при проведенні додаткової експертизи не було досліджено жодних додаткових матеріалів, а тому і цей висновок комісійної експертизи є неповним та неякісним, є необгрунтованими, оскільки суд апеляційної інстанції встановив, що порушень норм процесуального права при призначенні судом першої інстанції експертиз не встановлено, висновки експертиз складені атестованими судовими експертами, які безпосередньо володіють спеціальними знаннями у сфері інтелектуальної власності, висновки комісійної експертизи від 24 листопада 2017 року повністю збігаються із висновком судової експертизи від 12 червня 2017 року, і такі висновки належними та допустимими доказами не спростовані.
З огляду на зазначене, та встановивши, що зареєстровані на ім`я ПрАТ «Болградський виноробний завод» знаки за свідоцтвами України № № НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9 є схожими настільки, що їх можна сплутати із знаками для товарів і послуг за свідоцтвами України НОМЕР_12, НОМЕР_10, які позивачами заявлені на реєстрацію та зареєстровані раніше для таких самих товарів 33 класу МКТП, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що свідоцтва України № НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9 не відповідають умовам надання правової охорони, а тому підлягають визнанню недійсними.
З огляду на встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини у взаємозв`язку з нормами закону, обґрунтованим є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позову.
Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди заявників до ухвалених у справі судових рішень, проте встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).
Доводи та обставини, на які посилається відповідач, були предметом дослідження  судів першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Враховуючи, що ухвалою Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року зупинено виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 березня 2018 року  в частині стягнення судових витрат до закінчення його перегляду в касаційному порядку, тому виконання рішення  в цій частині на підставі частини третьої статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.
Керуючись статтями 400, 410, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Болградський виноробний завод» залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 05 вересня 2018 року залишити без змін.
Відновити виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 березня 2018 року в частині стягнення судових витрат.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                               О. В. Ступак
Судді:                                                                                                           І. Ю. Гулейков
                                                                                                                      А. С. Олійник
                                                                                                                      С. О. Погрібний
                                                                                                                      В. В. Яремко