Справа № 450/2717/19                                Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є. 
Провадження № 22-ц/811/1160/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я. 
Категорія: 44

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 серпня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Мельничук О.Я., 
суддів: Крайник Н.П., Шеремети Н.О.
без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2019 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до суду, у якому просила стягнути з відповідача - ОСОБА_1 на свою користь моральну шкоду у розмірі 35000 грн., завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення. 
Мотивувала свої позовні вимоги тим, що вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 травня 2018 року відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Так, згідно з вироком суду ОСОБА_1 05 вересня 2017 року о 17 год. 00 хв., керуючи автомобілем марки «Фіат Добло» номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул.Львівській у с.Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області при проїзді нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг здійснюючи поворот ліворуч на вул. Р.Шухевича, порушив вимоги пунктів 1.5, 2.3 «Б», «Д», 10.1, 16.13 ПДР України, не надав перевагу транспортному засобу марки «Форд Куга» номерний знак НОМЕР_2 під її керуванням, який рухався по рівнозначній дорозі у зустрічному напрямку, в наслідок чого здійснив з ним зіткнення. У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їй завдано тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року зазначений вирок залишений без змін. Постановою Касаційного кримінального суду Верховного суду від 18 липня 2019 року вирок в частині призначення ОСОБА_1 додаткового покарання скасовано.
Зазначає, що внаслідок ДТП вона отримала перелом середньої фаланги 3-го пальця правої кисті, синці на передньо-зовнішньій поверхні лівої гомілки, на задній поверхні лівого плеча.
Повідомляє, що протиправними діями відповідача їй завдана також моральна шкода, яка полягала у отриманих нею фізичному болю, стражданнях внаслідок травми, яку їй довелося тривалий час лікувати. Крім цього вона проходила тривалу реабілітацію, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків. Моральна шкода також полягала у душевних стражданнях, пов`язаних зі стресовою ситуацією, яка склалась в момент події, після неї. Також пов`язує ці страждання з пошкодженням належного їй транспортного засобу. Враховуючи наведене, просить позовні вимоги задовольнити.
Додатково зазначає, що розмір судових витрат, які вона очікує понести у зв`язку з розглядом справи, становить 10000 грн., які також просить стягнути з відповідача.
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 15000 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 . Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Звертає увагу, що з огляду на відсутність доказів у справі, які свідчать про тривале лікування та реабілітацію, факту душевних страждань та переживань, порушення нормального способу життя позивача, позиція суду ніяк не узгоджується з процесуальним правом та практикою Верховного Суду в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Також звертає, що судом не наведено розрахунків щодо визначеного розміру моральної шкоди. Просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 лютого 2020 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 04 лютого 2020 року, є дата складення повного судового рішення - 10 серпня 2020 року.

        Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає із наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.
Ухвалюючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 , суд виходив з тих обставин, що завдані позивачу відповідачем в результаті ДТП тілесні ушкодження завданої моральної шкоди, яку суд визначив в розмірі 15000 грн. враховуючи характер правопорушення, глибину і тривалість душевних страждань позивача та ступінь вини відповідача.
З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 травня 2018 року у справі № 450/3026/17 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Так, як вбачається з вироку суду, ОСОБА_1 , 05 вересня 2017 року о 17 год. 00 хв., керуючи транспортним засобом марки «Фіат Добло» номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул.Львівській у с.Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області, при проїзді нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг і здійснюючи поворот ліворуч на вул. Р. Шухевича, порушив вимоги Р.1 п. 1.5, Р.2 п. 2.3 «Б», «Д», Р.10 п. 10.1, Р.16 п. 16.13 Правил дорожнього руху України, які полягали у тому, що він був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, не надав переваги у русі транспортному засобу марки «Форд Куга» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному йому напрямку, своїми діями створив небезпеку для руху, що призвело до зіткнення. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_2 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, а транспортні засоби отримали технічні пошкодження.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року зазначений вирок залишений без змін.
Постановою Касаційного кримінального суду Верховного суду від 18 липня 2019 року вирок в частині призначення ОСОБА_1 додаткового покарання скасовано.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до п.6 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки», є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Як попередньо встановлено судом, винним у вчиненні ДТП визнано відповідача. Так, ним порушено вимоги Р.1 п. 1.5, Р.2 п. 2.3 «Б», «Д», Р.10 п. 10.1, Р.16 п. 16.13 Правил дорожнього руху України, що стало причиною здійснення ним зіткнення з транспортним засобом позивача.
Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.
Виходячи зі змісту вказаних норм матеріального права та положень ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, позивач, заявляючи вимогу про відшкодування шкоди, повинен зокрема довести такі складові: протиправну поведінку відповідача; настання шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою; вину завдавача шкоди.
Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Згідно роз`яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року (із змінами та доповненнями), у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Пунктом 5 даної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Моральна шкода - це втрати немайнового характеру в наслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Згідно з ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
З висновку експерта № 364/17 Зеленогурової Н.В. , який міститься у матеріалах кримінального провадження № 450/3026/17, станом на день проведення експертизи у ОСОБА_2 виявлено такі тілесні ушкодження, як закритий перелом середньої фаланги 3-го пальця правої кисті, синці на передньо-зовнішній поверхні лівої гомілки, на задній поверхні лівого плеча, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я.
Покликання скаржника на те, що до даної експертизи слід відноситися критично, оскільки на сьогоднішній день в слідчому відділенні поліції Пустомитівського району Львівської області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №12019140270001769 за ст.384 КК України по факту завідомо неправдивого вищезазначеного висновку експерта не заслуговує на увагу, оскільки відсутнє будь яке рішення щодо визнання такої експертизи незаконної чи такої, що висновки не відповідають дійсності. 
Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 травня 2018 року у справі № 450/3026/17 встановлено, що ОСОБА_2 отримала вказані тілесні ушкодження внаслідок вчинення ОСОБА_1 дорожньо-транспортної пригоди 05 вересня 2017 року.

Колегія суддів вважає, що очевидним є той факт, що завдані позивачу тілесні ушкодження спричинили їй фізичний біль у момент заподіяння і призвели до подальших негативних наслідків у вигляді лікування та реабілітації.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що внаслідок ДТП позивачу спричинені душевні страждання, які полягали в тому, що в момент та після ДТП вона пережила сильний стрес та душевні переживання, емоційне перенапруження, порушення спокою та звичного ритму життя.
Колегія суддів вважає доведеним факт спричинення позивачу моральної шкоди ще й з тої причини, що вона була змушена витрачати час на звернення до правоохоронних органів, участь у відповідних слідчих та процесуальних діях, участь у судових засіданнях задля захисту своїх прав, що порушило його звичне життя.
Судом першої інстанції правильно враховано, що позивач зазнала душевних страждань у зв`язку із пошкодженням її майна (п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України), що вимагало від неї докладання додаткових зусиль для усунення негативних наслідків пошкодження належного їй автомобіля, внаслідок чого було порушено нормальний спосіб життя позивача.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandaliv. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір грошової компенсації за завдану позивачу моральну шкоду, суд першої інстанції правильно врахував характер правопорушення, глибину і тривалість душевних страждань позивача, ступінь вини відповідача. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає визначений судом розмір моральної коди - 15000 грн. обгрунтованим.

Згідно норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір в оскаржуваній частині районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 лютого 2020 року - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 лютого 2020 року - залишити без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 10 серпня 2020 року

               Головуючий:                                        О.Я. Мельничук

               Судді:                                                        Н.П. Крайник

                                                                       Н.О. Шеремета