КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

апеляційне провадження №22-ц/824/10568/2020
справа №367/4126/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 вересня 2020 року                                                                                 м.Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 08 липня 2020 року, постановлену під головуванням судді Саранюк Л.П.
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,-
встановив:
 
В липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення 620000 грн. боргу, 31577,53 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами.
 
Вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_3 приймає спільну участь у будівництві багатоквартирного житлового будинку разом із забудовником, яким є ТОВ "Стандарт Білдінг".
 
ОСОБА_1 , в свою чергу, на підставі усної домовленості 28 грудня 2019 року передала ОСОБА_3 620000 грн., на підтвердження чого надала квитанцію про перерахування вказаних коштів, відповідач після введення будинку в експлуатацію мав підписати з нею договір купівлі-продажу квартири.
 
Вказує, що відповідний будинок 03 вересня 2019 року введений в експлуатацію, проте ОСОБА_3 ухиляється від підписання договору.
 
Одночасно із позовною заявою подано заяву про забезпечення позову, у якій просить накласти арешт на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення АДРЕСА_1, загальною площею 35,8 кв.м в будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Накладення арешту на майно обґрунтовує необхідністю забезпечити позовні вимоги та гарантувати виконання рішення суду, оскільки відповідач може відчужити майно. Зазначає, що загальна вартість зазначеного нерухомого майна відповідає ціні позову.
 
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 08 липня 2020 року у задоволенні заяви відмовлено.
 
Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, заяву задовольнити.
 
В апеляційній скарзі посилається на підстави позову, доводи заяви про забезпечення позову.
 
Висновки суду про ненадання доказів щодо відсутності у відповідача коштів вважає безпідставними. Вказує також, що наявність у відповідача іншого нерухомого майна не є перешкодою накласти арешт на конкретне майно.
 
В судове засідання учасники справи не з`явились, про час і місце її розгляду повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили.
 
Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.
 
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду; не надано доказів про відсутність у відповідача грошових коштів, які позивач просить стягнути; відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №213711193 від 24 червня 2020 року ОСОБА_3 належить і інше нерухоме майно.
 
Проте з такими висновками суд апеляційної інстанції не погоджується з огляду на таке.
 
Відповідно до частин 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150' цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
 
Як роз`яснено у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2009 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
 
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
 
Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.
 
Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.
 
Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.
 
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
 
Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, та доводи заяви про забезпечення позову. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.
 
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
 
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечень я позову.
 
Правова природа арешту майна, вчиненого у зв`язку із провадженням по цивільній справі, полягає у обмеженні права розпорядженні ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, укладення інших правочинів чи перероблення майна), при цьому за власником зберігається право користування. Таке обмеження допускається, якщо воно передбачено законом і є обґрунтованим.
 
З матеріалів справи убачається, що між сторонами виник спір щодо повернення грошових коштів, до відповідача заявлено матеріальну вимогу на суму 651577 грн. 63 коп.
 
       Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
 
       Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.
 
       Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник спір.
 
Оскільки предметом спору є повернення грошових коштів в сумі 651577,63 грн., а вартість об`єктів нерухомості орієнтовно відповідає заявленій ціні позову, отже обраний позивачем вид забезпечення позову - накладення арешту на майно, що належить відповідачу на праві власності, є співмірним із заявленими позовними вимогами.
 
Посилання суду першої інстанції, як на підставу відмови у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, на ту обставину, що відповідачу належить і інше нерухоме майно, а докази про відсутність у відповідача грошових коштів позивачем не надано, є не логічними та не спростовують необхідність вжиття таких заходів.
 
Натомість необхідність застосування заходів забезпечення позову обумовлено вірогідністю настання обставин, що можуть перешкодити виконанню в майбутньому судового рішення у разі задоволення позовних вимог.
 
При цьому обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.
 
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали суду першої інстанції з постановленням нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.
 
Керуючись ст.ст.259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.
 
Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 08 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.
 
Заяву про забезпечення позову задовольнити.
 
            Накласти арешт на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 .
 
            Накласти арешт на нежитлове приміщення АДРЕСА_1, загальною площею 35,8 кв.м в будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Стягувачем за цією ухвалою є ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ).
 
Боржником за цією ухвалою є ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ).
 
Ухвала суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її винесення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.
 
Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з наступного дня після набрання нею законної сили.
 
Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складено 30 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         А.М. Андрієнко

                                                                                   В.В. Соколова