ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/2904/19                                                                      Суддя (судді) першої інстанції: Житняк Л.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  21 липня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача                              Файдюка В.В.
суддів:                                                  Мєзєнцева Є.І.
                                                            Земляної Г.В.
При секретарі:                              Марчук О.О.
          
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просив суд :
- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови виконати вимоги законодавства України і провести нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заборгованості додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, встановлену 20 лютого 2015 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заборгованості додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, з 20 лютого 2015 року;
- стягнути з відповідача 2000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року у справі №620/2904/19 позов задоволено частково. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, в решті постанову залишено без змін.
19 лютого 2020 року судом ухвалено додаткове рішення, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області надати суду звіт про виконання рішення суду у місячний строк з дня набрання чинності.
14 квітня 2020 року на адресу суду надійшов звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про виконання рішення суду у справі №620/2904/19.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року встановлено новий строк Головному управлінню Пенсійного фонду України в Чернігівській області для подання суду звіту про виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року у справі №620/2904/19 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у місячний строк з дня набрання чинності.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить ухвалу про встановлення нового строку подання звіту скасувати, як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи.
Позивачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду - без змін.
Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 статті 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів наступного висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню з огляду на таке.
Підставою звернення ОСОБА_1 до суду була несвоєчасна виплата пенсії в повному обсязі на виконання постанови Денянського районного суду м.Чернігова від 26 травня 2014 року по справі №750/3241/14. Відповідачем було проведено перерахунок додаткової пенсії за шкоду здоров`ю, за період з 01 січня 2012 року по 02 серпня 2014 року та встановлено заборгованість у розмірі 5 519,04 грн. Однак, виплату зазначеної заборгованості пенсійним органом було проведено лише 07 червня 2019 року, внаслідок чого позивачем отримано належні йому грошові кошти не своєчасно та з вини органів Пенсійного фонду.
З урахуванням обставин справи, характеру спірних правовідносин, предмета та категорії спору, суд дійшов висновку щодо наявності у позивача права на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасним отриманням виплат, донарахованих і виплачених на підставі рішення суду, внаслідок чого зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заборгованості додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, з 20 лютого 2015 року по 07 червня 2019 року
Як встановлено судом, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року у справі №620/2904/19 та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року на момент подання відповідачем звіту виконані не в повному обсязі, а саме здійснено лише нарахування належних позивачу коштів, проте, не здійснено їх виплату.
Так, зі звіту про виконання рішення суду у справі №620/2904/19, поданого відповідачем, вбачається, що на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року позивачу здійснено нарахування компенсації втрати частини грошових доходів (пенсії) у зв`язку з несвоєчасністю пенсійних виплат, які нараховані за період з 01 січня 2012 року по 02 серпня 2014 року. Розмір нарахованої компенсації за рішенням суду складає 8 740,66 грн. Також зазначено, що компенсація втрати частини доходів буде проведена відповідно до Порядку №649. Щодо виплати моральної шкоди, відповідачем повідомлено Головне управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області про здійснення заходів для погашення такої заборгованості за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління.
Чернігівський окружний адміністративний суд ухвалою від 12 травня 2020 року визнав поданий Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській
області звіт про виконання рішення суду у справі №620/2904/19 таким, що не підтверджує виконання рішення суду у повному обсязі.
Відповідач в обґрунтування своєї позиції вказує, що суд не надав належної правової оцінки тому, що Головне управління вжило всіх залежних від нього заходів, спрямованих на виконання судового рішення, зокрема: здійснено нарахування компенсації втрати частини грошових доходів (пенсії) у зв`язку з несвоєчасністю пенсійних виплат; включено рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року в Реєстр судових рішень, виконання яких буде проведено у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 649 від 22 серпня 2018 року; визначено суми, що підлягає виплаті - 8740,66 грн. У зв`язку з цим скаржник вважає висновки суду першої інстанції про неприйняття звіту необґрунтованими. 
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В силу статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).
Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).
На підставі аналізу статей 3, 8, ч.1,2 статті 55, ч.1,2 статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.
Відповідно до ч.2-3 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Водночас, статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України.
Відповідно до ч.1 статті 382 КАС України, встановлено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Згідно ч.2 статті 382 КАС України, за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від десяти до тридцяти мінімальних заробітних плат.
З урахуванням обставин справи, характеру спірних правовідносин, предмета та категорії спору, практики правозастосування, що складалася з приводу спорів цієї категорії, зокрема, колегія суддів частково погоджується з рішенням суду першої інстанції, зокрема, щодо визнання поданого Головним управлінням Пенсійного фонду України у Чернігівській області звіту про виконання рішення суду №620/2904/19 таким, що не підтверджує виконання рішення суду у повному обсязі, оскільки на момент розгляду судом першої інстанції поданого відповідачем звіту повної виплати нарахованої компенсації  втрати частини грошових доходів здійснено не було.
Водночас стосовно наявності правових підстав для визначення нового строку подання звіту про виконання рішення колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції передчасним з огляду на таке.
Відповідно до ч.1 статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - коштами, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Відповідно до статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.
З метою врегулювання питання виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних виплат, що фінансуються з Державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили здійснюється відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649 (далі - Порядок №649).
Зокрема, Порядком передбачено створення реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою та механізму погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.
Відповідно до пункту 2 Порядку до рішень судів, які підлягають виконання згідно цього Порядку відносяться рішення суду, що набрали законної сили та видані або ухвалені після набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», на виконання яких стягувачу нараховано пенсію, що фінансується за рахунок коштів державного бюджету та залишається невиплаченою, або рішення суду про стягнення коштів.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 649 боржник веде облік рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (далі - реєстр), відповідно до порядку, встановленого Пенсійним фондом України.
Пунктами 4, 5 Порядку № 649 передбачено, що черговість виконання рішень визначається датою їх надходження до боржника.
Для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України:
документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника;
копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа;
розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.
Відповідно до пункту 10 Порядку № 649 виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету у спосіб перерахування коштів боржнику.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що виплата нарахованих (перерахованих) сум пенсій та довічного грошового утримання судді у відставці за рішенням суду здійснюється, зокрема, коштами, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Черговість виконання судових рішень визначається датою їх надходження.
Судом встановлено, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що Головне управління Пенсійного фонду у Чернігівській області здійснило нарахування компенсації втрати частини грошових доходів (пенсії) у зв`язку з несвоєчасністю пенсійних виплат, які нараховані за період з 01 січня 2012 року по 02 серпня 2014 року, розмір нарахованої компенсації за рішенням суду складає 8 740,66 грн., а також включено рішення по справі №620/2904/19 до Реєстру судових рішень, виконання яких буде проведено у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 649 від 22 серпня 2018 року.
Таким чином, відповідач вжив конкретні заходи з метою виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року.
Фактична невиплата нарахованих 8 740,66 грн. зумовлена тим, що виділені бюджетні кошти на виконання судових рішень, боржником в яких є Пенсійний фонд України, спрямовуються на безумовне виконання таких рішень у порядку черговості прийняття. Тому, за умови дотримання Головним управлінням Пенсійного фонду у Чернігівській області встановленого порядку виконання судового рішення, звіт є таким, що підлягає прийняттю. Разом з тим, рішення про встановлення нового строку Головному управлінню Пенсійного фонду України в Чернігівській області для подання звіту про виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року у справі №620/2904/19 є передчасним, оскільки жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів. 
Аналогічну позицію Верховний Суд України висловив, зокрема, в ухвалі від 19 травня 2015 року № 21-1044а15 та в постанові від 22 листопада 2016 року у справі № 804/5081/13-а та підтримав Верховний Суд, зокрема, у постановах від 24 січня 2018 року у справі № 405/3663/13-а, від 16 липня 2018 року у справі № 811/1469/18.
Колегія суддів враховує, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже, рішення судів, якими зобов`язано органи Пенсійного фонду України здійснити перерахунок та виплату пенсій, інших коштів, згідно Порядку №649 виконуються Пенсійним фондом України за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті за відповідною бюджетною програмою згідно ч.1 статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».
Суд також зазначає, що відповідно до статей 113, 117 Конституції України, постанови Кабінету Міністрів України є обов`язковими до виконання, тому підстави не виконувати постанови КМУ в Головного управління відсутні.
Відповідно до ч.1 статті 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції та законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови та розпорядження.
Отже, Порядок № 649, розроблений та затверджений Кабінетом Міністрів України на виконання своїх конституційних повноважень для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних та інших пов`язаних з ними виплат, є обов`язковим для виконання всіма органами та посадовими особами, включаючи органи Пенсійного фонду України. 
Таким чином, нарахована сума доплати пенсії у розмірі 8740,66 грн буде виплачена ОСОБА_1 в порядку, передбаченому постановою КМУ №649.
Відтак, покладені судом зобов`язання вчинити дії щодо нарахування позивачу коштів виконані Управлінням в добровільному порядку, встановленому судовим рішенням, та в межах повноважень, покладених на відповідача.
Окремо слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.
Правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні від 03 червня 2014 року у справі «Великода проти України», свідчить, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави Україна та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.?
Враховуючи вищезазначене, дії Пенсійного фонду є правомірними та відповідають чинному законодавству України. А невиконання судового рішення відповідачем в частині виплати грошових коштів, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.
З огляду на викладені обставини судом зроблено висновок, що оскаржувана ухвала суду є необґрунтованою та підлягає скасуванню як така, що прийнята без належного з`ясування дійсних обставин справи.
За таких обставин, колегія суддів знайшла підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали про неприйняття звіту про виконання рішення.
Відповідно до ч. 1 статті 317 КАС України - підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права

Керуючись ст. ст. 243, 246, 312, 315, 317, 321, 325, 328  КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - задовольнити.
Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року - скасувати.
Прийняти звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року у справі №620/2904/19.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.
Повний текст рішення виготовлено 21 липня 2020 року.

Головуючий суддя:                                                                      В.В. Файдюк
                     
                     Судді:                                                                       Г.В. Земляна
                                                                                                    
                                                                                                    Є.І. Мєзєнцев