ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2020 р.	Справа № 520/5069/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Макаренко Я.М.,Спаскіна О.А.
за участю секретаря судового засідання  Медяник А.О.
представника позивача - Тімонова А.І.
представника відповідача - Потапенко І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2019, головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 24.12.19 по справі № 520/5069/19
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВСЬКИЙ ЕЛЕКТРО-МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД"      
до    Головного управління Державної податкової служби у Харківській області                    
про скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
          У травні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківський електро-машинобудівний завод» ( далі – ТОВ «ХЕМЗ», позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській обл. ( далі – ГУ ДФС у Харківській обл., відповідач), в якому просило:
          - визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ( далі – ППР) ГУ ДФС у Харківській обл. від 05.03.2019 №00000811403, яким збільшено суми грошового зобов`язання по податку на додану вартість ( далі – ПДВ) у розмірі 2 171 862,50 грн, в т.ч. за податковим зобов`язанням - 1 737 490 грн та штрафними санкціями - 434 372,50 грн;
          - визнати протиправним та скасувати ППР ГУ ДФС у Харківській обл. від 05.03.2019 №00000821403, яким зменшено розмір від`ємного значення по ПДВ за податковий період вересень 2018 року у розмірі 10 655 грн;
           - визнати протиправним та скасувати ППР ГУ ДФС у Харківській обл. від 05.03.2019 №00000831403, яким збільшено суми грошового зобов`язання по податку на прибуток підприємств у розмірі 2 948 542,50 грн, в т.ч. за податковим зобов`язанням - 2 358 834 грн та штрафними санкціями - 589 708,50 грн;
          - визнати протиправним та скасувати ППР ГУ ДФС у Харківській обл. від 05.03.2019 №00000841403, яким зменшено розмір від`ємного значення об`єкту оподаткування по податку на прибуток підприємств за податкові періоди: 2015 рік у розмірі 651 000 грн; 2016 рік у розмірі 2 629 587 грн; 2017 рік у розмірі 10499143 грн.
          - скасувати ППР форми «ПС» (штрафні санкції з податку на доходи фізичних осіб) без номеру та дати, направлене листом ГУ ДФС у Харківській обл. від 05.03.2019 № 10818/10/20-40-13-07-12. 
          Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2019 адміністративний позов задоволено частково. 
          Визнано протиправним та скасовано ППР ГУ ДФС у Харківській обл. від 05.03.2019 №00000811403, яким збільшено суми грошового зобов`язання по ПДВ у розмірі 2 171 862,50 грн, в т.ч. за податковим зобов`язанням - 1 737 490 грн та штрафними санкціями - 434 372,50 грн.
          Визнано протиправним та скасовано ППР ГУ ДФС у Харківській обл. від 05.03.2019 №00000821403, яким зменшено розмір від`ємного значення по ПДВ за податковий період вересень 2018 року у розмірі 10 655 грн.
          Визнано протиправним та скасовано ППР ГУ ДФС у Харківській обл. від 05.03.2019 №00000831403, яким збільшено суми грошового зобов`язання по податку на прибуток підприємств у розмірі 2 948 542,50 грн, в т.ч. за податковим зобов`язанням - 2 358 834 грн та штрафними санкціями - 589 708,50 грн.
          Визнано протиправним та скасовано ППР ГУ ДФС у Харківській обл. від 05.03.2019 №00000841403, яким зменшено розмір від`ємного значення об`єкту оподаткування по податку на прибуток підприємств за податкові періоди: 2015 рік у розмірі 651 000 грн; 2016 рік у розмірі 2 629 587 грн; 2017 рік у розмірі 10499143 грн.
          В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
          Стягнуто з ГУ ДПС у Харківській обл. за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ТОВ «ХЕМЗ» у розмірі 19210 грн.
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ГУ ДПС у Харківській обл. подало  апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи просило скасувати оскаржуване рішення та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
          В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що ТОВ «ХЕМЗ» помилково обліковано позикові кошти на рахунку 3771 «Розрахунки з іншими дебіторами», що є порушенням Інструкції про застосування Плану розрахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій» , затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 № 291 ( далі – Інструкція № 291). Кошти отримані за договором позики є фінансовим інструментом в розумінні п.4 Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 11 «Інструменти», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.11.2001 № 559 (далі - П(С)БО 13) та мають бути відображені в обліку за справедливою (дисконтованою) теперішньою вартістю ( п. 29 П(С)БО 13)
          Зауважив, що ТОВ «ХЕМЗ» без наявності приладів обліку отримувало від ТОВ « Силові електричні машини – ЕМЗ» електроенергію та за відсутності відповідних дозволів ГУ Держпраці у Харківській обл. займалось обслуговуванням, утриманням мереж та об`єктів енергопостачання підвищеної небезпеки. 
           13.03.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду призначено до розгляду клопотання ГУ ДПС у Харківській обл. про поновлення строку на апеляційне оскарження. 
           16.04.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду клопотання задоволено та поновлено строк на апеляційне оскарження. 
           29.05.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду закінчено підготовку та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
           03.09.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду на адресу суду від позивача через представника – адвоката Тімонова А.І. ( свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДН № 5337) надійшов відзив на апеляційну скарг, в якій позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. 
          Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
          Колегія суддів, вислухавши суддю – доповідача, представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які сторони посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає з наступних підстав.
          Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорені сторонами.
          З 27.11.2018 по 10.01.2019 ГУ ДФС у Харківській обл. проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ "ХЕМЗ" з питань дотримання податкового законодавства за період з 07.08.15 по 30.09.18, валютного - за період з 07.08.15 по 30.09.18, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 07.08.15 по 30.09.18.
           17.01.19 за результатами документальної планової виїзної перевірки складений акт №125/20-40-14-03-08/39939052, яким визначено порушення вимог:
          - п. 198.1, п. 198.2 ст. 198 Податкового Кодексу України ( далі - ПК України), в результаті чого занижено ПДВ на загальну суму 1 737 490 грн, в т.ч. у травні 2016 року в сумі 45367 грн, у червні 2016 року в сумі 40106 грн, у лютому 2017 року у сумі 677582 грн, у листопаді 2017 року в сумі 402246 грн, у лютому 2018 року у сумі 64407 грн, у травні 2018 року в сумі 465340 грн, у червні 2018 року в сумі 1235 грн, у липні 2018 року в сумі 30972 грн, у серпні 2018 року в сумі 9770 грн.;
          - п. 198.1, п. 198.2 ст. 198 ПК України, в результаті чого завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (ряд. 21) в загальній сумі 10 655 грн.;
          - п.п.14.1.36 п.14.1 ст. 14, п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п.п 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, п. 3 П(С)БО №1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", п. 15 П(С)БО №15 "Дохід", п. 5 П(С)БО №11 "Зобов`язання", п.4 П(С)БО №13 "Фінансові інструменти", п.2 ст. 3, ст. 4 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні", в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 2 656 723 грн, в т.ч. за рік 2015 в сумі 297 889 грн, за 1 квартал 2017 року в сумі 1 861 016 грн, за 1 квартал 2018 року в сумі 497 818 грн;
          - зменшення задекларованих сум від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових періодів (п.п. 140.4.2 пункту 140.4 ст. 140 ПК України) в загальній сумі 13 779 730 грн., в тому числі за 2015 рік в сумі 651 000 грн., за 2016 рік в сумі 2 629 587 грн, за 2017 рік в сумі 10 499 143 грн;
          - п.п. 176.2 "б" п. 176.2 ст. 176 ПК України, а саме ТОВ "ХЕМЗ" в довідці за формою №1ДФ за 4 квартал 2015 року., 1-4 квартал 2016 року., 1-2 квартали 2017 року вказано недостовірну інформацію, а саме: не відображено суми поворотної фінансової допомоги, яка повертається громадянину ОСОБА_1 , та яка надавалась громадянам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за ознакою доходу "153" "Основна сума поворотної фінансової допомоги наданої платником податку іншим особам, яка повертається йому, основна сума що отримується платником податку (підпункт 165.1.31 п. 165.1 ст. 165 розділу IV ПК України");
          - п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, п.п. 176.2 "а" п 176.2 ст. 176 ПК України, в частині не нарахування та неперерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб із загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платників податків у вигляді іншого доходу в загальній сумі 161 954,58 грн, в т.ч. січень 2016 року - в сумі 963,29 грн, лютий 2016 року           - в сумі 14013,33 грн, березень 2016 року - в сумі 21079,58 грн, квітень 2016 року - в сумі 10579,99 грн, травень 2016 року - у сумі 666, 91 грн, червень 2016 року - в сумі 16745,51 грн, липень 2016 року - в сумі 5737,88 грн, серпень 2016 року - в сумі 95,15 грн, жовтень 2016 року - в сумі 532,12 грн, листопад 2016 року - в сумі 358,10 грн, лютий 2017 року - в сумі 577,48 грн, березень 2017 року- в сумі 1781,22 грн, травень 2017 року - в сумі 203,50 грн, липень 2017 року - в сумі 653,02 грн, серпень 2017 року - в сумі 4646,30 грн, вересень 2017 року - в сумі 2629,37 грн, жовтень 2017 - року 3770,74 грн, листопад 2017 - року в сумі 2490,80 грн, січень 2018 року - в сумі 2470,35 грн, лютий 2018 року - в сумі 1722,45 грн, березень 2018 року - в сумі 5860,07 грн, квітень 2018 року - в сумі 19690,05 грн, травень 2018 року - в сумі 16065,99 грн, липень 2018 року -  в сумі 381,84 грн, серпень 2018 року - в сумі 24571,96 грн, вересень 2018 року - в сумі 3667,58 грн;
          - п.п. 1.2, п.п. 1.3, п.п. 1.4 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX, абз. г, п.п. 168.1.1, п. 168.1 ст. 168, п.п. 176.2 а п. 176.2 ст. 176 ПК України в частині ненарахування та неперерахування до бюджету військового збору із загального місячного оподатковуваного доходу платників податків у вигляді іншого доходу в загальній сумі 161 954,58 грн.
           05.03.2019 на підставі вказаних висновків, ГУ ДФС у Харківській області прийнято ППР:
          - №00000811403, яким збільшено суми грошового зобов`язання по податку на додану вартість у розмірі 2 171 862,50 грн, в т.ч. за податковим зобов`язанням - 1 737 490 грн та штрафними (фінансовими) санкціями - 434 372,5 грн (т.1 а.с. 84);
          - №00000821403, яким зменшено розміру від`ємного значення по податку на додану вартість за податковий період вересень 2018 року у розмірі 10 655 грн (т.1 а.с. 85-86);
          - №00000831403, яким збільшено суми грошового зобов`язання по податку на прибуток підприємств у розмірі 2 948 542,50 грн, в т.ч. за податковим зобов`язанням - 2 358 834 грн та штрафними (фінансовими) санкціями - 589 708,50 грн (т.1 а.с.87);
          - №00000841403, яким зменшено розміру від`ємного значення об`єкту оподаткування по податку на прибуток підприємств за податкові періоди: 2015 рік у розмірі 651000 грн; 2016 рік у розмірі 2 629 587,0 грн; 2017 рік у розмірі 10 499 143,0 грн (т.1 а.с.88);
          - №00004231307, яким на підставі встановленого порушення п.176.2 (абз.б) ст. 176 ПК України нараховано штрафні (фінансові) санкції за платежем по податку на доходи фізичних осіб в розмірі 510 грн (т.1 а.с.168-169).
           15.03.2019 ТОВ «ХЕМЗ» на зазначені ППР подало скаргу № 01/189 до ДФС України., яку просила задовольнити, а вказані вище ППР – скасувати. (т.1 а.с.89-96)
           10.05.2019 рішенням ДФС України  №21439/3/99-99-11-04-01-25) оскаржувані ППР залишено без змін. (т.1 а.с.97-104).
          Вважаючи такі ППР відповідача протиправними позивач звернувся до суду. 
          Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з  того, що оскаржувані ППР №00000811403, №000008211403, №00000831403, №00000841403 не відповідають вимогам ч.2 ст.2 КАС України.
          Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає. 
          Колегія суддів зазначає, що ГУ ДПС у Харківській обл. рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржується, апелянт фактично оскаржує рішення суду в частині задоволення позовних вимог.
          Отже, в межах апеляційного перегляду надається правова оцінка законності та обґрунтованості рішення суду в частині визнання протиправними та скасування ППР ГУ ДФС у Харківській обл. від 05.03.2019 № №00000811403, №000008211403, №00000831403, №00000841404.
          Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
          Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовано Податковим кодексом України (далі - ПК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
          Підпунктом  20.1.4.п.  20.1  ст.  20 ПК України    визначено, що органам державної податкової служби надане право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом. 
          Відповідно до пп.75.1.1 – 75.1.2. п. 75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
          Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
          Згідно з  ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність Україні» від 16 липня 1999 року N 996-XIV  (далі - Закон № 996) метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.                    
          Частина 2 даної статті передбачає, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
          Відповідно до ст. 1  Закону №  996  документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинним документом.
          Частиною 1 ст. 9  Закону № 996 встановлено, що  первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій є підставою для бухгалтерського обліку.                     Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
          Одним із основних принципів, на яких ґрунтується бухгалтерський облік та фінансова звітність, з огляду на положення    ст. 4  Закону № 996, є принцип превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.
                            Відповідно до пп.44.1, пп.2    ст  .44 ПК України    для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
          Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
          Згідно з п. п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
          Судовим розглядом встановлено, що за результатами документальної планової виїзної перевірки контролюючим органом виявлено порушення ТОВ «ХЕМЗ» порядку ведення бухгалтерського обліку та податкового обліку податку на прибуток підприємства. 
          Перевіркою встановлено, що підприємство обліковує запозичені кошти на рахунку 3771 «Розрахунки з іншими дебіторами» за сумою погашення, що на думку відповідача, є порушенням Інструкції  про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 № 291 ( далі – Інструкція № 291), оскільки такі кошти є доходом та мають бути обліковані на субрахунку 746 «Інші доходи» за теперішньою ( дисконтованою) вартістю. 
          Як вбачається з матеріалів справи між ТОВ НВП СЕМ-ЕМЗ (позичальник) та ТОВ Завод крупних електричних машин (позикодавець), укладений договір позики від            15.10.2015 №1510-3 відповідно до умов якого позикодавець передає позичальнику безвідсоткову поворотну позику на суму 500 000 грн, а позичальник зобов`язується повернути позику в обумовлений строк. 
          За умовами договору позика надається на безвідсотковій основі (п.1.2 вказаного договору позики). 
          Період надання позики визначається з моменту перерахування грошових коштів (повністю або частини) з розрахункового рахунку позичальника, що підтверджується банківською випискою з рахунку, на період дії даного договору і повертається за вимогою позичальника (п. 3.1 вказаного договору позики).
           Позика може бути повернута як однією сумою, так і частинами за вимогою позичальника (п. 4.1 вказаного договору позики). 
          Цей Договір набирає сили з моменту його підписання уповноваженими сторонами в належному порядку і діє до його повного виконання, але не більш ніж до 31 грудня 2016 року (п. 10.7 вказаного договору позики).
          Також до Договору позики від 15.10.15 №1510-301.12.15 між сторонами укладено Додаткову угоду №1 від 01.12.2015, якою внесені зміни до п. 1.1 Договору, а саме, збільшено суму позики до 2  000 000 грн.
           21.12.15 до вказаного договору позики укладено Додаткову угоду №2 , за умовами якої внесені зміни до п. 1.1 Договору, а саме, збільшено суму позики до 4  000 000 грн.
           25.04.16 до договору від 15.10.15 №1510-3 укладено Додаткову угода №3, якою внесені зміни до п. 1.1 Договору, а саме, збільшено суму позики до 23  000 000 грн.
           30.12.16 укладено Додаткову угода № 4 до цього Договору, за умовами якої внесені зміни до п. 10.7 Договору, а саме, змінений строк дії Договору - до 31 грудня 2018 року.
           17.01.18 відбулись зміни в найменуванні товариства, найменування НВП СЕМ-ЕМЗ було змінено на ХАРКІВСЬКИЙ ЕЛЕКТРОМАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД (ХЕМЗ).
          Договір позики згідно з нормами ЦК України є окремим видом зобов`язання. 
          Частиною 1 ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
          Норми ст. 1049 ЦК України встановлюють обов`язок позичальника повернути позику. 
          Згідно з ч. 1 зазначеної статті позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
          Відповідно до п.п. 14.1.267 п. 14.1 ст.14 ПК України позика - грошові кошти, що надаються резидентами, які є фінансовими установами, або нерезидентами, крім нерезидентів, які мають офшорний статус, позичальнику на визначений строк із зобов`язанням їх повернення та сплатою процентів за користування сумою позики.
          Відповідно до положень підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 ПК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі.
          Поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.
          Поворотна фінансова допомога відповідає визначенню поняття «фінансовий інструмент», наданого Положенням (стандартами) бухгалтерського обліку 13 «Фінансові Інструменти», що затверджене наказом Міністерства фінансів України від 30.11.2001 №559 (далі - П(С)БО №13), відповідно до якого це контракт, який одночасно приводить до виникнення (збільшення) фінансового активу - в одного підприємства і фінансового зобов`язання або інструмента власного капіталу - в іншого.
          Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про зобов`язання та її розкриття у фінансовій звітності визначені Положення (стандартом) ухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання", затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 № 20 ( далі - П(С)БО 11)
          Згідно з п. 4 П(С)БО 11 поточні зобов`язання - це зобов`язання, які будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців, починаючи з дати балансу. Водночас довгостроковими зобов`язаннями є всі зобов`язання, які не є поточними зобов`язаннями.
          Відповідно до п. 5 П(С)БО 11, зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.
          В розумінні П(С)БО №11 довгострокові зобов`язання - всі зобов`язання, які не є поточними зобов`язаннями, а поточні зобов`язання - зобов`язання, які будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців, починаючи з дати балансу.
          Сума погашення - недисконтована сума грошових коштів або їх еквівалентів, яка, як очікується, буде сплачена для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства.
          Теперішня вартість - дисконтована сума майбутніх платежів (за вирахуванням суми очікуваного відшкодування), яка, як очікується, буде необхідна для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства.
          За змістом п. 7, 8 і 10 П(С)БО №11 до довгострокових зобов`язань належать: довгострокові кредити банків; інші довгострокові зобов`язання; відстрочені податкові зобов`язання; довгострокові забезпечення.
          Зобов`язання, на яке нараховуються відсотки та яке підлягає погашенню протягом дванадцяти місяців з дати балансу, слід розглядати як довгострокове зобов`язання, якщо первісний термін погашення був більше ніж дванадцять місяців та до затвердження фінансової звітності існує угода про переоформлення цього зобов`язання на довгострокове.
          Довгострокові зобов`язання, на які нараховуються відсотки, відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю.
          При цьому, п. 11 і 12 П(С)БО №11 визначено, що поточні зобов`язання включають: короткострокові кредити банків; поточну кредиторську заборгованість за довгостроковими зобов`язаннями, за товари, роботи, послуги, за розрахунками з бюджетом, у тому числі з податку на прибуток, за розрахунками зі страхування, за розрахунками з оплати праці, за розрахунками з учасниками, за розрахунками із внутрішніх розрахунків; короткострокові векселі видані; поточні забезпечення; інші поточні зобов`язання.
          Поточні зобов`язання відображаються в балансі за сумою погашення
          За наслідком системного аналізу вказаного Положення колегія суддів зазначає, що необхідність для відображення в балансі довгострокових зобов`язань за їх теперішньою вартістю, повязана із однчасною наявністю двох умов: 
           1) зобов`язання мають бути довгостроковими; 
           2) на такі зобов`язання мають нараховуватися відсотки. 
          Як вбачається з первинних умов договору позики від 15.10.15 строк погашення суми позики за Договором (з урахуванням додаткових угод, якими збільшена сума позики) – 12 місяців, починаючи з дати балансу (дата балансу - 31.12.15 та 31.12.16 відповідно). Обовязок нарахування та виплати відсотків на суму позики відсутній. 
          З огляду на викладене, та беручи до уваги те, що на момент отримання коштів, строк повернення коштів не перевищував дванадцяти місяців, починаючи з дати балансу, оскільки  був обмежений строком дії Договору, а також відсутність обов`язку виплати відсотків на суму отриманих грошових коштів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про виникнення у позивача за вказаним договором поточних зобов`язань.
          З урахуванням наведених вище правових норм та враховуючи виникнення у позивача поточних зобов`язань колегія суддів вважає помилковими висновки податкового органу про необхідність обліку вказаних коштів за теперішньою вартістю, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність та необхідність скасування оскаржуваних ППР  №00000831403, №00000841403. 
          Посилання апелянта на П(С)БО №13 колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки дане положення не передбачає порядок визначення справедливої вартості та не розглядає методологію обліку щодо короткострокових та довгострокових фінансових зобов`язань.
          Національними стандартами (положеннями) бухгалтерського обліку, а також документами органу, на який покладено регулювання питань методології бухгалтерського обліку та фінансової звітності (Міністерство фінансів України), не установлено методологію щодо визначення справедливої ( дисконтованої) вартості фінансових зобов`язань. Також відсутні будь-які роз`яснення контролюючих органів або методика такого дисконтування.
          Позивач не зобов`язаний визначати методику оцінки фінансових зобов`язань самостійно, а Відповідач не має права визначати цю методику та давати вказівки платнику податків щодо такої методики.
          Крім того, визначення національних стандартів бухгалтерського обліку, наведене у ст. 1 Закону № 966 не дозволяє застосувати міжнародні стандарти обліку в разі відсутності методів ведення обліку в національних стандартах.
          Щодо правомірності винесених податковим органом ППР №00000811403, №00000821403 колегія суддів зазначає. 
          Як вбачається з матеріалів справи вказані ППР винесено відповідачем на підставі висновків податкового органу про порушення підприємством податкового обліку з ПДВ через те, що ТОВ «ХЕМЗ» за відсутності приладів обліку отримувало електроенергію від «ТОВ «СИЛОВІ ЕНЕРГЕТИЧНІ МИШИНИ-ЕМЗ»», а також без наявності відповідних дозволів ГУ Держпраці у Харківській обл. займалась обслуговуванням, утриманням мереж та об`єктів енергопостачання підвищеної небезпеки в межах договору оренди від 01.12.2015.
          Колегія суддів визнає необґрунтованими такі висновки контролюючого органу, з огляду на таке. 
          Відповідно до абз. 1 та 2 п.  201.10  ст.  201 ПК України   при здійсненні операцій з  постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.          
          Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
          Судовим розглядом встановлено, що ТОВ СИЛОВІ ЕНЕРГЕТИЧНІ МАШИНИ-ЕМЗ при здійсненні операцій з поставки послуг оренди (у т.ч. при отриманні компенсації за спожиті в процесі оренди комунальні послуги) на адресу ТОВ ХЕМЗ направило податкові накладні, зареєструвало їх у Єдиному реєстрі податкових накладних та відобразив податкові зобов`язання за такими податковими накладними у відповідних податкових звітних деклараціях з ПДВ. 
          ТОВ ХЕМЗ, отримавши вказані податкові накладні, включило їх до складу податкового кредиту відповідного податкового періоду, що свідчить про виконання ним приписів п. 198.2 ст. 198 ПК України.
          Враховуючи наявність в Єдиному реєстрі податкових накладних складених та зареєстрованих ТОВ СИЛОВІ ЕНЕРГЕТИЧНІ МАШИНИ-ЕМЗ податкових накладних, складених на виконання договорів оренди від 07.08.15 №08/07-А та від 01.12.15 №01122015/2-0, що звільняє позивача від будь-якої відповідальності як платника ПДВ колегія суддів визнає помилковим висновок контролюючого органу про порушення ТОВ «ХЕМЗ» податкового обліку ПДВ, а відтак погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині визнання помилковими та необхідність скасування ППР № №00000811403, №00000821403.
          Твердження контролюючого органу про відсутність у позивача необхідних приладів обліку спожитої електроенергії як доказ порушення ним вимог податкового обліку колегія суддів визнає помилковим з огляду на таке. 
           07.08.2015 між ТОВ СИЛОВІ ЕНЕРГЕТИЧНІ МАШИНИ-ЕМЗ (орендодавець) та ТОВ НВП СЕМ-ЕМЗ (орендар) укладено договір оренди №08/07-А та додаткові угоди до нього, відповідно до яких орендодавець передавав орендарю у тимчасове платне користування нежитлові приміщення, розташовані за адресою: м. Харків, проспект Московський, 199, а також електрообладнання, системи водопостачання та каналізації, які встановлені на об`єкті оренди. 
          За умовами договору орендар сплачував фіксовану орендну плату та оплачував комунальні послуги (електропостачання, водопостачання, водовідведення) на підставі рахунків-фактур, складених орендодавцем, вартість яких визначалась розрахунковим шляхом та на підставі приборів обліку орендодавця.
          Обов`язок з розрахунку обсягів спожитих комунальних послуг покладений виключно на орендодавця, тоді як обов`язок орендаря полягає у компенсації вартості комунальних послуг орендодавцю на підставі складених ним окремих рахунків-факторів. 
          Відповідно до договору оренди від 01.12.2015 № 01122015/2-О та додаткових угод до нього орендодавець передає орендарю у тимчасове платне користування майно (виробниче обладнання). Загальний розмір орендної плати щомісяця визначається сторонами у акті з урахуванням Додатку 1 до Договору, який встановлює розмір орендної плати за окрему одиницю майна.
          За наслідком системного аналізу змісту вказаних договорів колегія суддів вказує, що їх умовами не передбачено поставки електроенергії від орендодавця до орендаря, їх метою є використання орендованих приміщень та виробничого обладнання у господарській діяльності ТОВ «СИЛОВІ ЕНЕРГЕТИЧНІ МАШИНИ – ЕМЗ», що свідчить про відсутність обов`язку у ТОВ «ХЕМЗ» (орендаря) складати розрахунки вартості комунальних послуг, в тому числі електроенергії, а відтак і мати прилади обліку для їх визначення. 
          Висновок контролюючого органу про відсутність у ТОВ «ХЕМЗ» необхідних дозволів ГУ Держпраці у Харківській обл. для користування майном підвищеної небезпеки в межах договору оренди від 01.12.2015 № 01122015-2/0 колегія суддів також визнає необґрунтованим та погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податковим органом не вказано переліку документів, які  відсутні, підстав для їх виготовлення, а також не визначено обов`язковості їх наявності при здійсненні господарських операцій з оренди майна, яке було предметом договору оренди від 01.12.15 №01122015/2-0 та обставини, які ці документи можуть обґрунтувати. 
          Отже, доводи апелянта про відсутність необхідних дозволів та відповідних вимірювальних приладів правильність висновку суду першої інстанції не спростовує.
          Крім того,  відповідно до висновку Верховного Суд від 13.18.2018 по справі №822/6312/15, який, з огляду на ч.5 ст.242 КАС України, суд враховує при вирішенні справи, відсутність будь-яких інших документів (сертифікатів якості, паспортів тощо) не впливає на доведеність здійснення господарської операції, а факт користування позивачем орендованим приміщенням та виробничим обладнанням зафіксовано в актах наданих послуг оренди, що свідчить про реальний характер платного використання ТОВ «ХЕМЗ» чужого майна у власній господарській діяльності.
          Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
          Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
          Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
          Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені апелянтом доводи, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
          Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.           Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
          Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відтак, відсутні п.ідстави для його скасування.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Харківській області залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2019 року по справі № 520/5069/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 
Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	О.А. Спаскін    Я.М. Макаренко   	
Повний текст постанови складено  17.09.2020