ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

06 липня 2020 року	  м. Одеса	Справа № 916/2706/19	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Принцевської Н.М.;
суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;
(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, проспект Шевченка,29)

Секретар судового засідання: Соловйова Д.В.;
Представники сторін в судове засідання не з`явились;
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "САБ-КОМОДІТІС"
на рішення Господарського суду Одеської області від 24.12.2019
по справі №916/2706/19
за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства "Колос"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "САБ-КОМОДІТІС"
про стягнення заборгованості за Договором поставки від 22.08.2017 №С220801 у розмірі 423 598,45 грн., з якої 211 232,00 грн. сума основного боргу, 148 313,07 грн. пеня, 12 726,00 грн. 3 % річних, 51 329,38 грн. інфляційні втрати,
(суддя першої інстанції: Шаратов Ю.А., дата та місце ухвалення рішення: 24.12.2019, Господарський суд Одеської області, м.Одеса, проспект Шевченка, 29)
                                        
У вересні 2019 року Приватне сільськогосподарське підприємство "Колос" (далі - ПСП «Колос») звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "САБ - КОМОДІТІС" (далі - ТОВ «САБ - КОМОДІТІС») про стягнення заборгованості за Договором поставки від 22.08.2017   №С220801 у розмірі 423 598,45 грн., з якої 211232,00 грн. - сума основного боргу, 148 313,07 грн. - пеня, 12 726,00 грн. - 3 % річних, 51 329,38 грн. - інфляційні втрати.
Позовні вимоги із посиланням на ст.ст. 509, 524, 533, 534, 535, 549, 550, 611, 612, 625, 628 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 230, 231, 265 Господарського кодексу України обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов Договору поставки від 22.08.2017 № С220801 щодо оплати товару.            
          Рішенням Господарського суду Одеської області віл 24.12.2019 позов задоволено частково, стягнуто з ТОВ "САБ-КОМОДІТІС" на користь ПСП "Колос" 211   232,00 грн. - суму основного боргу, 36 226,94 грн. - пені, 12 726,00 грн. -  3 % річних, 40 074,44 грн.- інфляційних втрат, витрати на сплату судового збору в розмірі                                    4 504,35 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 215,70 грн., відмовлено в задоволенні позову ПСП "Колос" до ТОВ "САБ-КОМОДІТІС" в частині стягнення 112 086,13 грн. пені, 11 254,94 грн. інфляційних втрат.
З огляду на наявні матеріали справи, умови укладеного сторонами Договору поставки, перевіривши розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції зазначив, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 211 232,00 грн. -  основного боргу, 36 226,94 грн. - пені, 12 726,00 грн. - 3% річних та 40 074,44 грн. - інфляційних втрат. Крім того, з огляду на завдання господарського судочинства, особливості предмету спору, ціну позову, складність справи, значення розгляду справи для сторін, а також час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), місцевий господарський суд здійснив розподіл витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13   000,00 грн. та у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог стягнув з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9215,70 грн.
          Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «САБ-КОМОДІТІС» звернулось до Південно-західного апеляційного господрського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 24.12.2019 в частині задоволених позовних вимог скасувати та прийняте нове - про відмову в позові., рішення в частині відмовлених позовних вимог залишити без змін.
Апелянт вважає рішення суду першої інстанції таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Заявник апеляційної скарги зазначає, що позивач у повній мірі не виконав обов`язки, покладені на нього договором поставки №С220801 від 22.08.2017, і доказів прийняття апелянтом товару не представив.
          Скаржник вказує, що штрафні санкції, стягнуті оскаржуваним рішенням судом першої інстанції є похідними від основного зобов`язання, однак основне зобов`язання не виконане у повній мірі, що у свою чергу скасовує терміни оплати по договору поставки №с220801 від 22.08.2017, тому підстав для стягнення таких коштів немає.
          ТОВ «САБ-КОМОДІТІС» зазначає, що позивач доказів передання товару на елеваторі у порту Рені не представив, з огляду на що відсутні підстави для стягнення похідних від основної поставки додаткових сум у вигляді штрафних санкцій.
          Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не мав права стягувати витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9215,70 грн., оскільки у нього була відсутня об`єктивна можливість пересвідчитись щодо домовленості між адвокатом, така можливість відсутня і у апелянта, відповідних належним чином засвідчених доказів апелянт разом з позовом не отримував. Витрати адвоката є неспівмірними із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, а відтак необгрунтовані й вимоги про стягнення таких витрат.
          Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.04.2020 апеляційну скаргу ТОВ "САБ-КОМОДІТІС" на рішення Господарського суду Одеської області від 24.12.2019 по справі №916/2706/19 залишено без руху.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.05.2020 відкрито з поновленням пропущеного процесуального строку апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "САБ-КОМОДІТІС" на рішення Господарського суду Одеської області від 24.12.2019 по справі №916/2706/19.
15.05.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/2706/19.
01.06.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ПСП "Колос" надійшов відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "САБ-КОМОДІТІС" на рішення Господарського суду Одеської області від 24.12.2019 по справі №916/2706/19.
Позивач зазначає, що викладена відповідачем позиція спростована наявними в матеріалах справи доказами, у тому числі первинними документами, виписками по розрахунковому рахунку ПСП «КОЛОС» у розрізі контрагента ТОВ «САБ-КОМОДІТІС», з яких вбачається часткова оплата основної заборгованості за Договором поставки №С220801 від 22.07.2017, зокрема, на підставі рахунку №41 від 24.08.2017.
Крім того, позивач вказує, що при визначенні розміру гонорару було враховано вимоги розумності та витрачений адвокатом час, в тому числі факт забезпечення адвокатом реалізації прав і обов`язків позивача шляхом прибуття до суду та прийняттті участі в судових засіданнях.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.06.2020 призначено розгляд апеляційної скарги ТОВ "САБ-КОМОДІТІС" на рішення Господарського суду Одеської області від 24.12.2019 по справі №916/2706/19 на: 06.07.2020 року о 10-30 год.
В судове засідання 06.07.2020 представники сторін не з`явились, не повідомивши суд про причини неявки, про дату, час ті місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).
Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін, за наявними у справі матеріалами
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 22.08.2017 між сторонами по справі укладено Договір поставки №С220801. (а.с. 26)
Відповідно до п. 1.1 Договору від 22.08.2017 постачальник (Позивач) продав, а покупець (Відповідач) купив ячмінь.
Пунктом 1.2. Договору сторони передбачили, що постачальник зобов`язується передати у власність покупцю, а покупець прийняти та оплатити товар.
Відповідно до п.4.4 Договору від 22.08.2017 покупець здійснює передоплату або оплату постачальнику вартості товару протягом 5-ти банківських днів з моменту поставки товару. Оплата здійснюється за заліковою вагою, яка узгоджується сторонами. Поставка супроводжується наступними документами: рахунок-фактура, видаткова накладна.
Відповідно до п.п. 5.1, 5.2 Договору від 22.08.2017 купівля здійснюється за умовою: самовивіз СРТ порт Рені, елеватор ТОВ "Рені Лайн". Постачальник здійснює поставку товару до 31.08.2017.
Позивачем на виконання умов Договору від 22.08.2017 поставлено відповідачу товар на загальну суму 1   220 064,00 грн., що підтверджується накладними, а саме:
- накладна від 23.08.2017 № 40 на суму 608   832,00 грн. (а.с. 27);
- накладна від 24.08.2017 № 41 на суму 611   232,00 грн. (а.с. 28).
Вказані накладні містять печатку ТОВ "САБ-КОМОДІТІС" та підпис його представника Бабича В.О. , який діяв на підставі довіреності від 23.08.2018 № 13 (а.с. 50).
На підставі вказаних накладних Позивачем були виставлені рахунки від 23.08.2019 №40 та від 24.08.2017 №41.
Відповідачем 31.08.2017 було повністю сплачено за рахунком від 23.08.2017 №40 суму в розмірі 608   832,00 грн., що підтверджується банківською випискою (а.с. 29).
Крім того, відповідачем 01.09.2017 було сплачено 200 000,00 грн. та 23.10.2017 - 200   000,00 грн. за рахунком від 24.08.2017 №41, що підтверджується банківськими виписками (а.с. 30, 31). 
Позивач зазначив, що розмір заборгованості відповідача за Договором поставки від 22.08.2017 складає 211230,00 грн., що і стало підставою для звернення ПСП «КОЛОС» до Господарського суду Одеської області з відповідним позовом.
Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального законодавства, в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. 
Частина 1 ст. 202 Цивільного кодексу України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
При цьому за правилами ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Частиною 1 ст. 174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. 
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. 
Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.
Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
В свою чергу, відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
У відповідності до ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 
1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 
2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Як зазначалося раніше, 22.08.2017 між сторонами по справі укладено Договір поставки №С220801.
Позивачем на виконання умов Договору від 22.08.2017 поставлено відповідачу товар на загальну суму 1   220 064,00 грн., що підтверджується накладними, а саме:
- накладна від 23.08.2017 № 40 на суму 608   832,00 грн. (а.с. 27);
- накладна від 24.08.2017 № 41 на суму 611   232,00 грн. (а.с. 28).
Відповідачем 31.08.2017 було повністю сплачено за рахунком від 23.08.2017 №40 суму в розмірі 608   832,00 грн., що підтверджується банківською випискою (а.с. 29).
Крім того, відповідачем 01.09.2017 було сплачено 200 000,00 грн. та 23.10.2017 сплачено 200   000,00 грн. за рахунком від 24.08.2017 №41, що підтверджується банківськими виписками (а.с. 30, 31). 
З огляду на відсутність в матеріалах справи доказів, які б підтверджували повну оплату товару за договором поставки, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду, що сума боргу відповідача за Договором від 22.08.2007 складає 211   232,00 грн. (611 232,00 - 200   000,00 - 200 000,00 = 211  232,00).
Доводи апелянта стосовно відсутності в матеріалах справи довіреності, на підставі якої уповноваженою особою відповідача було отримано товар не приймаються до уваги, оскільки позивачем вказану довіреність №13 від 23.08.2017 на ім`я Бабича В.О. долучено до матеріалів справи. (а.с.50)
Наявність вищевказаних накладних і довіреності спростовує доводи відповідача про отримання ним товару.
З огляду на зазначене, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, а також часткову оплату отриманого товару відповідачем, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу у розмірі 211 232,00 грн.
Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат, судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За приписами ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. 
Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Відповідно до ч.1 ст.548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.
В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).
В ст. 549 Цивільного кодексу України надано визначення неустойки (штрафу, пені), під якою слід розуміти грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до пункту 9.1 Договору від 22.08.2017 за несвоєчасне перерахування покупцем постачальнику грошових коштів в оплату вартості товару, останній має право вимагати сплати пені, а покупець в такому випадку зобов`язується сплачувати постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
З огляду на зазначене, перевіривши розрахунок в частині стянення пені, штрафу, інфляційних втрат та 3% річних за прострочення оплати за Договором поставки, укладеним між сторонами по справі, судова колегія вважає розрахунок суду правильним, а висновок про задоволення позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 36    226,94 грн., 3% річних у розмірі 12 726,00 грн. та інфляційних втрат у сумі 40 074,44 грн. обгрунтованим та правомірним.
Стосовно доводів апелянта в частині безпідставного задоволення вимог про стягнення з ТОВ «САБ-КОМОДІТІС» витрат на правничу допомогу у розмірі 9 215,70 грн., суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3   ст. 123 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з приписами ч. 2   ст. 16 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України   представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Частина 1    ст. 124 Господарського процесуального кодексу України   встановлює, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
При цьому ч. 8    ст. 129 Господарського процесуального кодексу України   встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до положень ч. 1   ст. 221 Господарського процесуального кодексу України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Водночас за приписами ч. 2   ст. 124 Господарського процесуального кодексу України   у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Отже, за приписами    Господарського процесуального кодексу України   попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат сторона має подати до суду разом з першою заявою по суті спору, якими відповідно до приписів ч. 2   ст. 161 Господарського процесуального кодексу України   є позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
Частини 1 та 2   ст. 126 Господарського процесуального кодексу України   встановлюють, що:
- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави;
- за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3   ст. 126 ГПК України).
Відповідно до   ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"   гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України   кожна сторона   повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. (ч. 1 ст. 76 ГПК України)
Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України    визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Як вбачається з матеріалів справи, 30.08.2019 між АО "Македонські та партнери" та ПСП "Колос" укладено Договір про надання правничої (правової) допомоги № 30-08/19. Відповідно до пунктів 1.1, 6.1 вищевказаного договору, за дорученням клієнта АО бере на себе обов`язок з надання правничої (правової) допомоги. Розмір гонорару (винагороди) АО за надання правової допомоги в обсязі, встановленому п. 1 цього договору та складає 20000,00 грн.    
З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено Адвокатському об`єднанню "Македонські та партнери" 20     000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 02.09.2019 № 289.
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.  У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Представництво позивача у даній справі здійснювалося адвокатом -                   Македонською І.О. на підставі ордеру від 03.09.2019 серія ОД № 294379, виданого АО "Македонські та партнери".
Позивачем надано Акт приймання-передачі від 19.12.2019  1 до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 30-08/19 від 30.08.2019 із детальним описом наданих послуг.
На виконання умов Договору про надання правової (правничої) допомоги № 30-08/19 від 30.08.2019 між АО "Македонські та партнери" було складено Акт приймання-передачі від 19.12.2019 № 1 із детальним описом наданих послуг, а саме:
3   000,00 грн. - вивчення наданих клієнтом документів, їх аналіз, витребування у клієнта додаткових документів, підбір нормативно-правової бази та правових позицій Верховного суду - 3 години;
5   000,00 грн. - підготовка позовної заяви про стягнення на користь клієнта заборгованості, пені, компенсаційних виплат, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України з ТОВ "САБ-КОМОДІТІС" за договором поставки від 22.08.2017 № С220801 від 22.08.2017 - 5 годин;
3   000,00 грн. - формування матеріалів позову для суду та для відповідача, направлення позовної заяви з додатками Відповідачу засобами поштового зв`язку, подання позовної заяви до суду - 3 години;
Участь у судових засіданнях в Господарському суді Одеської області (справа                              № 916/2706/19), призначених та проведених:  
1 500,00 грн. - 07.10.2019 о 10:30 - 1.5 години;
1 500,00 грн. - 24.10.2019 об 11:00 - 1.5 години;
1 500,00 грн. - 08.11.2019 о 10:30 - 1.5 години;
1 500,00 грн. - 22.11.2019 о 10:30 - 1.5 години;
2 000,00 грн. - 09.12.2019 о 16:30 - 2 години.
З огляду на наявні в матеріалах справи докази на підтвердження наданих адвокатом позивача послуг, ціну позову, складності справи, значення розгляду справи для сторін, а також час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), суд першої інстанції правомірно здійснив розподіл витрат на професійну правничу допомогу, задовольнивши частково вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 215,70 грн.    
Таким чином, судова колегія зазначає, що місцевим господарським судом у ході розгляду справи було досліджено усі обставини справи, перевірено їх наявними у ній доказами, та надано їм відповідну правову оцінку. 
Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення відповідає приписам матеріального та процесуального права, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
За таких обставин, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "САБ-КОМОДІТІС" на рішення Господарського суду Одеської області від 24.12.2019 по справі №916/2706/19   задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Одеської області від 24.12.2019 по справі №916/2706/19 залишається без змін.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.  129,  269,  275,  276,  281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "САБ-КОМОДІТІС" на рішення Господарського суду Одеської області від 24.12.2019 по справі №916/2706/19  залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 24.12.2019 по справі №916/2706/19  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбаченими ст.ст. 288,  289 ГПК України.
Повний текст постанови складено та підписано 09.07.2020 року.

Головуючий суддя:                                                                         Н.М. Принцевська
                                  
Судді:                                                                                                            Г.І. Діброва
                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                  А.І. Ярош