ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 683/1240/19
Провадження № 22-ц/4820/856/20

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 вересня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,
 
секретаря: Гриньової А.М.,
 
учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 07 лютого 2020 року (суддя Андрощук Є.М.) за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, 
в с т а н о в и в :
У травні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди.
Позов мотивував тим, що наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 06 вересня 2018 року №193 його було звільнено з військової служби в Збройних силах України в запас у зв`язку із закінченням строку контракту та виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , усіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Старокостянтинівського ОМВК.
Станом на момент звільнення його вислуга в Збройних Силах України складала 25 років, пільгова вислуга – 11 місяців.
Рішенням засідання житлової комісії військової частини № НОМЕР_2 від 18 квітня 2019 року, яке оформлено протоколом №11, його разом із членами сім`ї було знято з квартирного обліку з посиланням на те, що підстава його звільнення з військової служби у запас не дає йому права перебувати на квартирній черзі при в/ч НОМЕР_1 .
Позивач вважав, що зняття його та членів сім`ї з квартирного обліку є незаконним, таким що порушує їх конституційні права, та зазначав, що разом з членами сім`ї у березні 1999 року був правомірно зарахований на квартирний облік, а тому зняття їх з цього обліку суперечить Конституції України та ЖК Української РСР. 
Зазначав, що його вислуга на військовій службі становить більше 20 років, власного житла його сім`я не має, а тому він має право на одержання житла для постійного проживання, у зв`язку з чим повинен перебувати на квартирному обліку. 
Також вказував, що внаслідок незаконних дій відповідача йому була заподіяна моральна шкода, яка виразилась у погіршенні особистих здібностей, а також він позбавлений можливості отримати житло або компенсацію у зв`язку з проходженням військової служби. Крім того, він зазнав душевних страждань, які призвели до погіршення стану здоров`я.
Посилаючись на наведене, ОСОБА_1 просив визнати незаконним та скасувати протокольне рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 за №11 від 18 квітня 2019 року в частині зняття його разом із членами сім`ї у складі трьох осіб з квартирного обліку у військовій частині НОМЕР_1 ; визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини від 18 квітня 2019 року «Про оголошення рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 18 квітня 2019 року» №108-АГД; зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 поновити його разом із членами сім`ї у складі трьох чоловік на обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби та членів їх сімей, в загальній та першочерговій чергах за тим же номером у списку станом на 18 квітня 2019 року зі збереженням часу перебування на обліку з 25 березня 1999 року в загальній черзі та в пільговій першочерговій черзі з 04 березня 2016 року; стягнути з військової частини НОМЕР_1 на його користь 10 000 грн. моральної шкоди.
Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 07 лютого 2020 року вказаний позов було задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №11 від 18 квітня 2019 року про зняття з квартирного обліку у військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_1 із членами його сім`ї у складі двох осіб.
Визнано незаконним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 18 квітня 2019 року №108-АГД «Про оголошення рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 18 квітня 2019 року».
Зобов`язано житлову комісію військової частини НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 із членами його сім`ї у складі двох осіб на обліку військовослужбовців, осіб звільнених з військової служби та членів їх сімей, в загальній та першочерговій чергах за тим же номером у списку, станом на 18 квітня 2019 року із збереженням часу перебування на обліку з 25 березня 1999 року в загальній черзі та у пільговій першочерговій черзі з 04 березня 2016 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судового збору.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для зняття позивача з квартирного обліку на час прийняття оскаржуваного рішення були відсутні.
В апеляційній скарзі військова частина НОМЕР_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції не повно досліджено обставини справи. Апелянт зазначав, що ОСОБА_1 звільнений в запас у зв`язку із закінченням строку контракту, а тому від виключений зі списків особового складу. Відповідно до пункту 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці, що звільнені з військової служби в запас або відставку за віком, станом здоров`я, а також в зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а тому нормами цієї статті встановлено вичерпний перелік підстав для залишення військовослужбовців на квартирному обліку у разі звільнення.
Оскільки ОСОБА_1 був звільнений з військової служби у запас у зв`язку з закінченням строку контракту, тому ця підстава звільнення позбавляє його права залишатися на квартирному обліку. Вказує, що підстави залишення позивача на квартирному обліку відсутні та не передбачені.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказує, що вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив всі обставини справи та вірно застосував норми матеріального права. 
В судове засідання представник військової частини НОМЕР_1 не з`явився. Про час та місце розгляду справи апелянт повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити.
Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача ОСОБА_1 , перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 1993 року по 06 вересня 2018 року проходив військову службу в Збройних Силах України за контрактом.
На підставі рапорту, 25.03.1999 року ОСОБА_1 було прийнято на квартирний облік в/ч НОМЕР_3 зі складом сім`ї – дві особи. 
Рішенням житлової комісії військової частини  НОМЕР_1 від 10 жовтня 2003 року ОСОБА_1 було зараховано на квартирний облік, як такого, який прибув до місця проходження служби з населеного пункту де знаходився на квартирному обліку.
Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 23 листопада 2007 року на підставі рапорта ОСОБА_1 було внесено зміни в загальний список військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 потребуючих поліпшення житлових умов, у зв`язку із зміною його сімейного стану. 
Рішенням житлової комісії від 04 березня 2016 року на підставі рапорту ОСОБА_1 були внесені зміни в його облікову справу та внесено в списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень.
Відповідно до довідки виданої КЕВ м. Хмельницький від 24.09.2018 року ОСОБА_1 разом із членами його сім`ї (дружина ОСОБА_2 , донька – ОСОБА_3 ) з 25.03.1999 року перебуває на квартирному обліку у Старокостянтинівському гарнізоні та військовій частині НОМЕР_1 , під номером 20 у загальній черзі гарнізону, номер у гарнізонному списку на отримання житла 233. 
Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 06 вересня 2018 року №193 його було звільнено з військової служби в Збройних силах України в запас у зв`язку із закінченням строку контракту та виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , усіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Старокостянтинівського ОМВК.
На момент звільнення ОСОБА_1 його вислуга у Збройних Силах України становила 25 повних календарних років, він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Хмельницькій області і отримує пенсію за вислугу років.
Рішенням житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 18 квітня 2018 року, яке оформлено протоколом №11, ОСОБА_1 разом із членами сім`ї було знято з квартирного обліку в зв`язку зі звільненням з військової служби на підставі пункту 19 розділу VI Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом МОУ від 31 липня 2018 року
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18 квітня 2019 року №108-АГД було оголошено рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 згідно протоколу засідання від 18 квітня 2019 року №11 про зняття з квартирного обліку майора ОСОБА_1 .
Дані обставини підтверджуються матеріалами справи та не оспорюються сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.
Нормами статті 37 Житлового кодексу передбачено, що громадяни, які потребують поліпшення житлових умов та залишили роботу на підприємствах, в установах та організаціях у зв`язку з виходом на пенсію беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов нарівні з працюючими на цих підприємствах, в установах, організаціях громадянами.
Порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, згідно ст. 38 ЖК України встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.
Відповідно до статті 40 Житлового кодексу громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання жилого приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов поряд з іншим і у випадку припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.
На підставі пункту 10 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року №470, які є чинними, встановлено, що громадяни, які залишили роботу на підприємствах, в установах, організаціях, що здійснюють квартирний облік, у зв`язку з виходом на пенсію, беруться на облік нарівні з робітниками і службовцями даного підприємства, установи, організації.
Крім того, пунктом 3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 03 серпня 2006 року в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.
Разом з тим, пунктом 30 Порядку визначено вичерпний перелік підстав зняття військовослужбовців з обліку, а саме: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; 2) засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; 3) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; 4) подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; 5) в інших випадках, передбачених законодавством.
Системний аналіз зазначених норм Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Житлового кодексу, Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР свідчить про те, що військовослужбовці, які звільнились з військової служби та мають право на пенсію згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та члени їх сімей мають право на отримання житла і після звільнення з військової служби, на залишення на обліку до отримання ними житла за останнім місцем проходження військової служби, крім випадків, передбачених п.30 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 03 серпня 2006 року
ОСОБА_1 має вислугу на військовій службі 25 повних календарних років, що дає йому право на пенсію згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Хмельницькій області і отримує пенсію за вислугу років. Під час проходження військової служби до звільнення перебував на квартирному обліку для поліпшення житлових умов з 25 березня 1999 року зі складом сім`ї, що дає йому право на залишення на квартирному обліку у військовій частині А 4009 після звільнення з військової служби. 
Відповідно до 19 розділу VI «Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року №380, чинної на момент виникнення спірних правовідносин, на обліку залишаються військовослужбовці, у тому числі, які виключені зі списків особового складу військової частини, та члени їх сімей у разі: відрядження до державних органів, підприємств, організацій, установ (у тому числі до військових прокуратур), а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі; направленням до інших держав для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки у складі національних контингентів або національного персоналу, а також закордонних дипломатичних установ України; направлення на навчання до військових навчальних закладів (на весь період навчання); направлення військовослужбовця на лікування (реабілітацію) внаслідок поранень (контузії) або через хворобу; захоплення в полон або заручником; визнання особи безвісти відсутнім (до визнання її померлою).
Однак, проаналізувавши зазначені норми піднормативного правового акта – наказу Міністра Оборони України від 31 липня 2018 року №380, слід дійти висновку, що вказані норми наказу Міністра Оборони України суперечать положенням Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Житлового кодексу, Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 1081 від 03 серпня 2006 року в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, нормативним актам виданим на виконання даних норм Закону (Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР), які мають вищу юридичну силу, ніж наказ Міністра Оборони України, а тому вказані положення Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями не підлягають застосуванню при вирішенні даного спору та житловою комісією при прийнятті рішення щодо перебування на квартирному обліку позивача. 
При цьому, слід звернути увагу, що на відміну від норм Кодексу Законів про працю, де передбачено звільнення особи з роботи в зв`язку з виходом на пенсію, нормами ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції на час звільнення позивача з військової служби, якою визначено виключні підстави звільнення військовослужбовців, які проходить військову службу за контрактом, з військової служби, такої підстави звільнення не передбачено.
При цьому слід звернути увагу, що на відміну від норм Кодексу Законів про працю, де передбачено звільнення особи з роботи в зв`язку з виходом на пенсію, нормами ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" в редакції на час звільнення позивача з військової служби, якою визначено виключні підстави звільнення військовослужбовців, які проходить військову службу за контрактом, з військової служби, такої підстави звільнення не передбачено.
В той же час ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що пенсія за даним законом за вислугу років призначається військовослужбовцям військової служби за контрактом незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше, незалежно від причин звільнення, крім звільнення з військової служби у зв`язку із засудженням за умисне кримінальне правопорушення, вчинене з використанням свого посадового становища, або притягненням до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, та членам їх сімей, яким пенсія призначається на підставах, установлених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
ОСОБА_1 має вислугу на військовій службі 25 повних календарних років, звільнений з військової служби по закінченню строку дії контракту, що дає йому право на пенсію згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», перебуває на обліку в Головному управлінні пенсійного фонду України у Хмельницькій області і отримує пенсію за вислугу років, під час проходження військової служби до звільнення перебував на квартирному обліку для поліпшення житлових умов у військовій частині НОМЕР_1 з 23 листопада 2007 року зі складом сім`ї 2 особи, що дає йому право на залишення на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 після звільнення з військової служби. 
За таких обставин, висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 18 квітня 2019 року, наказу командира військової частини від 18 квітня 2019 року про оголошення рішення житлової комісії, а також поновлення позивача зі складом сім`ї на квартирному обліку є законними та обґрунтованими.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди сторонами не оскаржується, тому в цій частині апеляційним судом не переглядається.
Доводи апеляційної скарги, що судом не прийнято до уваги, що позивач звільнений з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, а тому ця підстава звільнення позбавляє його права залишатися на квартирному обліку слід відхилити, оскільки такі доводи апелянта суперечать вищенаведеним нормам житлового і військового законодавства.
Посилання військової частини НОМЕР_1 на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, спростовуються матеріалами справи.
Аналіз підстав з яких апеляційний суд не приймає до уваги такі доводи апелянта наведено в мотивувальній частині постанови апеляційного суду, в якій обґрунтовуються висновки суду щодо правомірності задоволення позовних вимог.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення підстав для розподілу судових витрат не вбачається.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 07 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 21 вересня 2020 року.

Судді:                                                                          Т.О. Янчук

                                                                               А.В. Купельський

                                                                               О.І. Ярмолюк