УХВАЛА

21 вересня 2020 року 
м. Київ
справа № 820/4331/17
адміністративне провадження № К/9901/23608/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Білак М.В.,
суддів: Губської О.А., Загороднюка А.Г.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2020 року у справі №820/4331/17 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії 
в с т а н о в и в :
Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив: визнати дії Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області неправомірними та стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 10000 грн.
Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2018 року, постанову Харківського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 26 березня 2020 року касаційну скаргу позивача залишено без задоволення, постанову Харківського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2018 року залишити без змін.
ОСОБА_1 подав до Другого апеляційного адміністративного суду заяву про винесення додаткового рішення по справі. 
У поданій заяві зазначає, що 13 грудня 2017 року Харківський окружний адміністративний суд виніс постанову про відмову в задоволенні його адміністративного позову. 12 березня 2018 році Харківський апеляційний адміністративний суд апеляційну скаргу позивача залишив без задоволення, постанову суду першої інстанції від 13 грудня 2017 року залишив без змін. Вказує, що, суд другої інстанції проігнорував його інформацію про те, що суд першої інстанції в постанові приховав наступне: 
вивчення матеріалів перевірки ТУ ДСАУ в Харківській області скарги від 24 липня 2017 року і її доповнення від 28 липня 2017 року (л. Л. Д. 72-77), а також вивчення аудіо запису на оптичному диску CD-R з написом: «ІНФОРМАЦІЯ_1».;
завідомо недостовірну інформацію заступника начальника ТУ ДСАУ в Харківській області ОСОБА_2 , викладену в її відповіді № 07-03 / Н-108/179/17 від 28 серпня 2017 року. 
Зазначає, що спочатку працівники Ленінського районного суду м. Харкова письмово повідомили свідомо не правдиву інформацію про позивача, а потім ТУ ДСАУ в Харківській області майстерно підтримало їх. Саме тому ТУ ДСАУ в Харківській області відмовило позивачу в спільному прослуховуванні аудіо запису подій в Ленінському районному суді м Харкові 21 липня 2017, що було складовою частиною виконання вимог статті 18 Закону України "Про звернення громадян". 
Зазначає, що не погодившись з постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2018 року, подав касаційну скаргу. 
26 березня 2020 року Верховний Суд в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду виніс постанову, якою касаційну скаргу залишив без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року і постанову Харківського апеляційного адміністративного суду без змін. Посилається на те, що у мотивувальній частині постанови Верховного Суду України від 26 березня 2020 року повідомлялося про те, що позивач не звернувся до апеляційної інстанції з приводу винесення додаткового рішення. Виходячи з вищевикладеного просив ухвалити додаткове судове рішення за апеляційною скаргою у даній справі в частині приховування судом першої інстанції вивчення матеріалів перевірки ТУ ДСАУ в Харківській області скарги від 24 липня 2017 року і її доповнення від 28 липня 2017 року, приховування за відомо недостовірної інформації заступника начальника ТУ ДСАУ в Харківській області ОСОБА_2 , викладеної в її відповіді № 07- 03 / Н-108/179/17 від 28 серпня 2017 г., а також приховування інформації про відтворення аудіо запису на оптичному диску CD-R з написом: «ІНФОРМАЦІЯ_1». 
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2020 року у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Верховний Суд, під час розгляду матеріалів касаційної скарги, поданої на процесуальну ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2020 року, констатує таке.
Відповідно до положень пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства передбачено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Положеннями пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 30 вересня 2016 року №1402-VIII гарантовано право особи на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.
Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Однак пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачає, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
В ухвалі про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд апеляційної інстанції зазначив, що приймаючи постанову від 12 березня 2018 року  Харківський апеляційний адміністративний суд в повній мірі дослідив та надав відповідні висновки з усіх наведених вимог, що в свою чергу вказує на відсутність підстав для винесення додаткового рішення.
Крім того, суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що мотиви відмови в задоволенні позову та неповнота дослідження судом доказів по справі не є питанням з яким приписи частини першої статті 252 КАС України пов`язують наявність підстав для ухвалення додаткового рішення.
Відповідно до частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;
суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;
судом не вирішено питання про судові витрати.
Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.
Отже, зі змісту вказаної статті вбачається, що додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі.
Перелік підстав за яких може бути постановлено додаткове рішення є вичерпним.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що додатковими судовими рішеннями є додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткові постанови (ухвали) можуть прийматися (постановлятися), якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення не може змінювати суті основного рішення або містити висновки про права й обов`язки осіб, які не брали участі у справі.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, розглядає спори, що мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Колегія суддів вказує, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
На підставі аналізу доводів касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Отже, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2020 року у справі №820/4331/17 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	М.В. Білак  О.А. Губська  А.Г. Загороднюк