УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 673/1234/19
Провадження № 22-ц/4820/1101/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 серпня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., П`єнти І.В. 

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу №673/1234/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 09 грудня 2019 року (суддя Ягодіна Т.В.) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, суд 
у с т а н о в и в : 
У липні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі – Банк), звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що відповідно до укладеного договору б/н від 18 серпня 2010 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач у заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Взяті на себе за кредитним договором зобов`язання ОСОБА_1 не виконав, у зв`язку з чим станом на 11 червня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 329517,63 грн, у тому числі: 4750 грн – заборгованість за кредитом; 319768,13 грн – заборгованість за простроченими процентами; 4999,50 грн – заборгованість за пенею та комісією. Кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості. 
Тому, позивач просив стягнути заборгованість у сумі 127978,73 грн, у тому числі: 4750 грн - заборгованість за кредитом; 123228,73 грн – заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 18 серпня 2010 року по 02 травня 2018 року.
Заочним рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 09 грудня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитом у сумі 4750 грн. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про судовий збір. 
АТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в позові, в апеляційній скарзі просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове рішення про задоволення вимог. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, безпідставність застосування висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленого у постанові від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17. Суд не взяв до уваги, що вказаний кредитний договір є договором приєднання, а тому не вимагає підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами та правилами. ОСОБА_1 , ознайомившись з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, використовував кредитні кошти і зобов`язаний їх повернути та сплатити проценти. Згода з умовами кредитування підтверджується підписаною відповідачем заявою, в якій визначена базова процентна ставка, розмір і строк внесення щомісячних платежів, порядок нарахування пені, розмір комісії за зняття готівки та штрафу за порушення термінів платежів за договором. Відповідач не заперечував факту ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку. Оскаржуване рішення призводить до нехтування принципами платності кредитного договору.
Рішення суду в частині задоволення вимог не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом. 
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що 18 серпня 2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» і  ОСОБА_1  був укладений договір про надання банківських послуг, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 4000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який не повернув. Укладення договору відбулося шляхом підписання відповідачем анкети-заяви. В подальшому кредитний ліміт збільшувався і ОСОБА_1 користувався кредитним коштами. 
Наведене підтверджується матеріалами справи. 
Рішення в частині відмови в позові суд мотивував недоведеністю позовних вимог.
Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону. 
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження вимог Банк надав
витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг. 
За розрахунком позивача станом на 11 червня 2019 року за договором виникла заборгованість у розмірі 329517,63 грн, у тому числі: 4750 грн – заборгованість за кредитом; 319768,13 грн – заборгованість за простроченими процентами; 4999,50 грн – заборгованість за пенею та комісією. 
Банк просив стягнути частину цієї заборгованості в сумі 127978,73 грн, у тому числі: 4750 грн - заборгованість за кредитом; 123228,73 грн – заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 18 серпня 2010 року по 02 травня 2018 року.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В силу статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).
В силу частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). 
Із анкети-заяви позичальника ОСОБА_1 від 18 серпня 2010 року вбачається, що в ній процентна ставка не зазначена. 
Позивач пред`явив вимоги про стягнення заборгованості за договором, у тому числі процентів за користування кредитом. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на витяг з Тарифів Банку та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємні частини укладеного договору.
Витягом з Тарифів Банку та витягом з Умов та правил надання банківських послуг, які надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і Банку, відповідальність сторін. 
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів Банку, з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними при підписанні анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання ним кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у розмірі, зазначеному в цих документах.
Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_1 . Умови та правила надання банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів надані Банком витяг з Тарифів Банку і витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у справі - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття ним запропонованих умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. 
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Спірні договірні правовідносини виникли між Банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року №1023-XII «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
З огляду на викладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 позивач дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з ним саме тих умов, які вважав узгодженими Банк. 
При застосуванні до спірних правовідносин наведених норм права суд першої інстанції правильно відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України врахував висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17.
Доводи апеляційної скарги про безпідставність врахування зазначеного висновку не заслуговують на увагу, оскільки судові рішення у справах ухвалені в подібних правовідносинах.
Вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства позивач не пред`явив.
З урахуванням викладеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в позові про стягнення процентів, оскільки відсутній такий обов`язок в анкеті-заяві від 18 серпня 2010 року, а витяг з Умов та правил надання банківських послуг і Тарифів банку не можуть вважатися складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.
Відповідно, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для задоволення позову про стягнення процентів за користування кредитом. 
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про ознайомлення відповідача з умовами кредитування, на підтвердження чого Банк надав до суду апеляційної інстанції довідку про умови кредитування від 15 червня 2011 року, яка містить зазначення базової процентної ставки, оскільки не підтверджує обставини ознайомлення ОСОБА_1 з умовами кредитування станом на час укладення між сторонами договору про надання банківських послуг 18 серпня 2010 року.
Рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.  
 
Заочне рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 09 грудня 2019 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 06 серпня 2020 року.

Суддя-доповідач О.І. Талалай 

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта