ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3155/20 Справа № 173/1702/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т. М. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року                колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Варенко О.П.,
суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2019 року
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2019 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 09.09.2014 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4 248,27 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,01% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складають між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві.
При укладанні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін в формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом.
Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом процентів, комісії за користування кредитом та інших витрат.
Відповідно до п.1.1.3.2.11 Умов і правил банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків Клієнта, в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-якій іншій заборгованості, яка виникла у клієнта зважаючи невиконаних зобов`язань перед банком.
Банк свої зобов`язання за Договором та Угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором та уклав з відповідачем угоду про реструктуризацію заборгованості за кредитом.
Відповідач своєчасно не надавала банку грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом, процентами, а також іншими витратами відповідно до умов договору.
У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач ОСОБА_1 станом на 15.06.2019 року має заборгованість 41 924,19 грн, яка складається з наступного: 3 655,33 грн - заборгованість за кредитом, 1,75 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 7 895,34 грн – заборгованість за пенею та комісією, 30 371,77 грн - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди.
На підставі викладеного, просив стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати.
Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2019 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» 41 924 грн 19 коп - заборгованість за Генеральною угодою № б/н від 09.09.2014 року, яка складається з наступного: 3 655,33 грн - заборгованість за кредитом; 1,75 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 7 895,34 грн – заборгованість за пенею та комісією; 30 371,77 грн - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Не погодившись з рішенням суду, відповідач звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, не дослідив належним чином усіх обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору; що під час підписання Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості № б/н від 09.09.2014 року вона не була ознайомлена з усіма істотними умовами договору; що вона не була належним чином повідомленою про час розгляду справи судом першої інстанції, що позбавило її процесуального права на подання клопотання про застосування строків позовної давності у спорі. 
Позивач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористався.
Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на те, що відповідач, підписавши Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та отримавши у кредит грошові кошти, була належним чином ознайомлена з умовами кредитування та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів та неустойки. Через порушення умов кредитного договору відповідач має перед позивачем заборгованість, яка підлягає стягненню.
Однак колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду з огляду на наступне. 
Судом встановлено, що з метою отримання банківських послуг 09.09.2014 року ОСОБА_1 звернулася до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»з яким уклала Генеральну угоду № б/н, згідно умов якої отримала кредит у розмірі 4 248,27 грн на строк 06 місяців, з 09.09.2014 року по 31.03.2015 року, у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідач зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти в розмірі 0,001% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. 
Відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди, у разі порушення позичальником строків погашення заборгованості більш ніж на 31 день по зобов`язаннях строк яких не настав, сторони погодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення заборгованості за кредитом, починаючи з 32 дня порушення, вважається простроченою, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 30 371,77 грн.
Відповідно до п. 2.8. Генеральної угоди, при порушенні позичальником зобов`язань з повернення кредиту, позичальник сплачує банку пеню.
Пунктом 2.9. Генеральної угоди передбачено, що розмір процентної ставки за кредитом може змінюватися залежно від змін облікової ставки НБУ. 
Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом.
ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складають між відповідачем та банком кредитний договір, що підтверджується підписом відповідача. 
Додані до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи Приватбанку були чинними на час подання відповідачем заяви про приєднання до них, отже відповідач ознайомлена саме з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Приватбанку, які додані позивачем до позовної заяви, та погодилася з ними.         Доказів, того, що відповідач була ознайомлена з іншими Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Приватбанку, або що на момент укладення договору діяли інші Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи Приватбанку, суду не надано.
У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач ОСОБА_1 станом на 15.06.2019 року має заборгованість 41 924,19 грн, яка складається з наступного: 3 655,33 грн - заборгованість за кредитом, 1,75 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 7 895,34 грн – заборгованість за пенею та комісією, 30 371,77 грн - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди.
З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що ОСОБА_1 активно користувалася кредитною карткою, отримувала кредитні кошти та періодично вносила грошові суми на погашення кредиту, тобто фактично виконувала умови договору. В останнє ОСОБА_1 внесла грошові кошти на погашення заборгованості за кредитним договором 26.11.2014 року у розмірі 750,00 грн.
Позивач звернувся до суду з позовом у липні 2019 року. 
Так, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). 
Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. 
За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). 
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
       Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. 
А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу.
       Оскільки за умовами договору відповідач мала виконувати зобов`язання черговими платежами впродовж строку кредитування, то перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.
       Таким чином, за наведених умов, початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування.
       Аналогічні висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та відповідають висновкам Верховного Суду України, зокрема, викладеним у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.
Відповідач в апеляційній скарзі порушує питання про застосування строків позовної давності, так як виконувати зобов`язання за договором вона припинила у листопаді 2014 року, а позивач звернувся з позовом лише в липні 2019 року, крім того, заявити зазначене клопотання в суді першої інстанції не мала можливості через неповідомлення її належним чином про провадження та судове засідання у справі.
Згідно матеріалам справи, справа розглядалася у спрощеному провадженні без виклику сторін. 
Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.
Відповідач, яка не була належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлена про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень.
Той факт, що відповідач, яка не була повідомленою судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брала участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася у суді першої інстанції.
       На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для застосування строків позовної давності, перебіг яких розпочався з грудня 2014 року, тоді як банк звернувся до суду з позовом лише у липні 2019 року, тобто з пропуском встановленого ЦК України строку позовної давності, у зв`язку з чим рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2019 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Згідно ст.141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги у розмірі 2 881,50 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2019 року —скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості — відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (ЄДРПОУ 14360570, 01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1Д) на користь ОСОБА_1 (і.п.н. НОМЕР_1 , місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 ) судові витрати у розмірі 2 881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна) грн 50 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів відповідно до ч.3 ст.389 ЦПК України. 

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова