16.09.20
22-ц/812/1565/20
Справа № 490/3410/20 Головуючий у 1-ї інстанції Чулуп О.С.
Провадження № 22ц/812/1565/20 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
        
П О С Т А Н О В А 
 
Іменем України
16 вересня 2020 року                                                        м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючого: Ямкової О.О.,
суддів: Колосовського С.Ю., Лівінського І.В.,
            із секретарем: Лівшенком О.С.,
за участю: представника позивача - Кащенка С.О. ,                 
       розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу
за апеляційною скаргою 
ОСОБА_2 , яка подана від його імені
адвокатом Кащенком Станіславом Олексійовичем
на ухвалу Центрального районного суду міста Миколаєва від 27 липня 2020 року, постановлену під головуванням судді Чулупа О.С. у місті Миколаєві зі складанням її повного тексту, по справі
за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ,
третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу
Гавеля Оксана Олександрівна
(далі- приватний нотаріус Гавеля О.О.),
про визнання недійсним свідоцтва та скасування реєстрації прав власності, -

В С Т А Н О В И Л А: 

У червні 2020 року ОСОБА_2 , діючи через свого представника - адвоката Кащенка С.О., звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 , третьої особи - приватного нотаріуса Гавелі О.О., в якій просив визнати недійсним свідоцтво про придбання ОСОБА_3 з прилюдних торгів належного позивачу майна: магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який розташований в  АДРЕСА_1 , яке було видано 30 березня 2017 року приватним нотаріусом, а також скасувати відповідний запис про держану реєстрацію за відповідачем права власності на це майно.
23 липня 2020 року представником позивача, в його інтересах, заявлено про забезпечення позовної заяви шляхом накладення арешту на будівлі магазину з посиланням на надбання майна відповідачем за сфальсифікованими документами. 
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 липня 2020 року у задоволенні заяви відмовлено.
Постановляючи ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що відсутні об`єктивні дані стверджувати, що відповідач може здійснити відчуження спірного магазину, та ці дії призведуть у подальшому до неможливості виконання рішення суду. 
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 , діючи через свого представника - адвоката Кащенка С.О., просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на її незаконність, та ухвалити нову, якою забезпечити позову.
На думку адвоката, суд при відмові у прийнятті заходів забезпечення не звернув увагу на той факт, що свідоцтво видано на підставі підробленого акту державного виконавця, що може призвести до використання відповідачем свого права на відчуження спірного майна. 
Відзивів на подану апеляційну скаргу іншими учасниками процесу не надано.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймають участь при розгляді справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав. 
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2 , суд першої інстанції вважав її необґрунтованою у зв`язку із недоведенням позивачем необхідності забезпечити його позов у такій спосіб, та відсутністю підтвердження факту існування загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. 
З такими висновком суду погодитися неможна.
Так, відповідно до змісту статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Положеннями статті 150 ЦПК України, встановлені види забезпечення позову та зазначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.
За роз`ясненнями, викладеними у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.         
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем заявлені вимоги про визнання недійсним свідоцтва про набуття відповідачем майна з прилюдних торгів та скасування запису реєстрації за ним права власності, з наданням на їх підтвердження відповідних доказів із матеріалів виконавчого провадження.
На час звернення до суду позивачем додані докази того, що належне йому майно з прилюдних торгів за виконавчим провадження реалізовано не було.
Відтак, позивач ОСОБА_2 вважав за співмірне заявленому ним розміру позовних вимог застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на спірні будівлі магазину, які вибули з його володіння за підробленими документами. 
Тому, обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач посилався на таку поведінку відповідача, який набув право власності за підробленими документами, як ймовірну загрозу в подальшому виконати судове рішення, у випадку задоволення його вимог. 
Тобто позивачем у поданій ним заяві про забезпечення позову обґрунтовані наслідки невжиття зазначених ним заходів забезпечення позову, а саме ототожнена процедура набуття відповідачем права власності на спірне майно з можливістю його відчуження за такою ж процедурою в період вирішення судом спору, а це на думку представника позивача, підтверджує той факт, що невжиття заходів забезпечення позову у майбутньому спричинить утруднення чи зробить неможливим виконання рішення суду.
За висновками КЦС ВС, викладеними ним у постанові від 5 лютого 2020 року при розгляді справи №490/3925/19 і у постанові від 28 серпня 2019 року у справі №367/246/18 зазначено, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. 
Тому, при розгляді питання про забезпечення позову, суд повинен брати до уваги як права позивача, на захист якого просять вжити заходи забезпечення позову, так і права інших учасників процесу, права яких можуть бути порушені застосовуваними заходами.
За такого, на думку колегії суддів, поза увагою суду першої інстанції залишилися доводи заявника про підстави забезпечення позову, які він вважав тотожними підставам, за якими виник спір, а саме відсутність події та правовстановлюючого документу, на підставі яких майно вибуло з його володіння без належної компенсації стягувачу за виконавчим провадженням та було набуто відповідачем.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково поклав в основу судового рішення відсутність фактів реальної небезпеки, за якої невжиття заходів забезпечення позову можуть призвести до утруднення виконання рішення суду, не надавши жодної оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням наведених вище критеріїв, у зв`язку з чим, на думку колегії, суд дійшов безпідставного висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 . 
За такого, у відповідності до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з постановленням нової про задоволення заяви про забезпечення позову.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376 381-382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, - 
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , подану в його інтересах адвокатом Кащенком С.О.  задовольнити.
Ухвалу Центрального районного суду міста Миколаєва від 27 липня 2020 року скасувати, та постановити нову, якою заяву ОСОБА_2 , подану в його інтересах адвокатом Кащенком С.О., про забезпечення позову задовольнити.
Накласти арешт на нежитлові будівлі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 300,2кв.м., за літ. «А», замощення №1, які розташовані у АДРЕСА_1 , та зареєстровані 30 березня 2017 року за ОСОБА_3 ( НОМЕР_1 ), до вирішення спору по суті. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуюча                                                 О.О. Ямкова        
Судді                                                                 С.Ю. Колосовський
І.В. Лівінського