Ухвала
 
02 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 149/3260/18
 
провадження № 61-8445ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н.Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О.М., Білоконь О. В.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 05 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
 
Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 29 січня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
 
Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування належним ОСОБА_1 житловим приміщенням, - 37/100 частинами житлового будинку по АДРЕСА_1 .
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постановою Вінницького апеляційного суду від 05 травня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.
 
Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 29 січня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
У травні 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга  ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 05 травня 2020 року.
 
Ухвалою Верховного суду від 04 червня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків щодо зазначення підстав касаційного оскарження, передбачених частиною другої статті 389 ЦПК України.
 
У липні 2020 року до суду касаційної інстанції надійшли матеріали на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 04 червня 2020 року, з яких вбачається, що вказані недоліки усунуто.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду  та передати справу на новий апеляційний розгляд. 
 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
 
Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
 
Підставою касаційного оскарження заявник зазначає порушення судом норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Крім того,  заявник посилається на порушення апеляційним судом положень частини п`ятої статті 411 ЦПК України, оскільки висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 149/3260/18, провадження № 61-10129св19, не були  враховані судом апеляційної інстанції. 
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 подана у передбачений статтею 390 ЦПК України строк та з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
З урахуванням наведеного касаційне провадження у цій справі необхідно відкрити.
 
Підпунктом 3 пункту 12 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» внесено зміни до розділу XII "Прикінцеві положення" ЦПК України, доповнивши пунктом 3 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 Цивільного процесуального кодексу України, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину". 
 
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відкрити касаційне провадження у даній справі.
 
Витребувати з Хмільницького міськрайонного суду Хмельницької області цивільну справу № 149/3260/18 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у місячний строк з моменту отримання ухвали, але не пізніше десяти днів з моменту закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID?19).
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                               Н. Ю. Сакара
                                                                                                                   О. В. Білоконь
                                                                                                                   О. М. Осіян