Постанова                                   
Іменем України
 
24 червня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 369/9220/17
провадження № 61-13085св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І., 
суддів: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач за первісним позовом - ОСОБА_1 ,
відповідачі за первісним позовом: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 , 
 
позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,
відповідачі за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокудіна Людмила Дмитрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Юрій Вікторович, приватний нотаріус Буждиганчук Євдокія Юріївна,
 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_5 , на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 грудня 2018 року у складі судді Дубас Т. В. та постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2019 року у складі колегії суддів: Саліхова В. В., Вербової І. М.,             Андрієнко А. М., 
ВСТАНОВИВ:
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2017 року ОСОБА_1 подав позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно.
Позов мотивований тим, що 16 листопада 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна - об`єкта незавершеного будівництва, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю. В., за реєстровим номером 7034.
Відомості про реєстрацію права власності на зазначений об`єкт нерухомого майна за позивачем були зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 16 листопада 2016 року, згідно витягу від 16 листопада 2016 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю. В., м. Київ, індексний номер витягу 73058546, номер запису про право власності 17449407, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 62842073224.
16 листопада 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,145 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3222485200:06:002:0007, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю. В., за реєстровим номером 7031.
Відомості про реєстрацію права власності на зазначений об`єкт нерухомого майна за позивачем були зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 16 листопада 2016 року, згідно витягу від 16 листопада 2016 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю. В., м. Київ, індексний номер витягу 73058684, номер запису про право власності 17449372, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 585433532224.
19 липня 2017 року позивачу стало відомо, що 10 липня 2017 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було зареєстровано за собою право власності на вищезазначене нерухоме майно на підставі ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 липня 2016 року по справі                             № 369/1072/14-ц, якою було затверджено мирову угоду між відповідачами про поділ майна подружжя, відповідно до якої суд визнав за ними право власності на 1/2 частки земельної ділянки за кадастровим номером 3222485200:06:002:0007, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/2 частки об`єкта незавершеного будівництва, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
На момент придбання позивачем об`єктів нерухомості ОСОБА_4 був їх власником на підставі укладеного 15 травня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 договору про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до якого після неповернення позики у встановлений строк ОСОБА_3 зобов`язався передати, а ОСОБА_4 зобов`язується прийняти у власність належні іпотекодавцю на праві приватної власності незавершене будівництво, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,145 га, яка знаходиться за адресою: адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3222485200:06:002:0007, шляхом звернення стягнення на об`єкти іпотеки, передані в іпотеку ОСОБА_3 з метою забезпечення виконання зобов`язання за вищезазначеним договором позики від 15 травня 2015 року.
Після реєстрації за відповідачами права власності на нерухоме майно, останні порушують його законні права та інтереси та перешкоджають в реалізації права власності, користування та розпорядження його майном.
З урахуванням збільшених позовних вимог просив визнати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно - об`єкт незавершеного будівництва, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та право власності на земельну ділянку, площею 0,145 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3222485200:06:002:0007;зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод у користуванні спірним майном
 07 листопада 2017 року в судовому засіданні до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, було залучено ОСОБА_4 . 
У травні 2018 року ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокудіна Л. Д., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Ю. В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є. Ю., про визнання договору іпотеки, договору про задоволення вимог іпотекодержателя, договору купівлі-продажу земельної ділянки та договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсними.
Позов мотивований тим, що з 1996 року по 16 липня 2014 року ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 
05 липня 2008 року подружжям була придбана земельна ділянка з кадастровим номером 3222485200:06:002:0007, площею 0,1450 га за адресою: АДРЕСА_1 , яка була оформлена на ім`я ОСОБА_3 
В 2009 році на вищезазначеній земельній ділянці був збудований житловий будинок.
04 липня 2016 року Києво-Святошинський районним судом Київської області у справі про поділ подружнього майна була постановлена ухвала про затвердження мирової угоди між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , згідно якої за кожним із них визнано по 1/2 права власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером 3222485200:06:002:0007, площею 0,1450 га за цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 та спірний об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок (93 % готовності), загальною площею 411,0 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
У січні-квітні 2015 року ОСОБА_3  отримав на своє ім`я свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок (93 % готовності) та дублікат договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05 липня 2008 року № 4707.
15 травня 2015 року ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_4 договір позики, в якості забезпечення якого ОСОБА_3 передав в іпотеку спірне нерухоме майно на підставі договорів іпотеки та договору про задоволення вимог іпотекодержателя.
При укладенні вищезазначених договорів, ОСОБА_3 зазначив, що ніколи не перебував у шлюбі.
18 травня 2016 року ОСОБА_3 написав заяву про неможливість виконання зобов`язань з повернення коштів за договором позики, чим фактично погодився на задоволення вимог позикодавця ОСОБА_4 шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку з кадастровим номером 3222485200:06:002:0007, площею 0,1450 га за цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 та об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок             (93 % готовності), загальною площею 411,0 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 звернулась до Києво-Святошинського районного відділу поліції у Київській області з заявою про скоєння злочину. Правоохоронними органами було порушено кримінальне провадження № 12016110200002343 за ознаками частини другої  статті 191 Кримінального кодексу України. Під час досудового розслідування, ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 серпня 2016 року був накладений арешт на вищезазначені спірні нерухомі об`єкти.
16 листопада 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 3222485200:06:002:0007, площею 0,1450 га за цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю. В. за реєстровим номером 7031 та договір купівлі-продажу об`єкту незавершеного будівництва - житловий будинок (93 % готовності), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю. В. за реєстровим номером 7034.
Позивач за зустрічним позовом зазначила, що на час відчуження нерухомого майна на користь ОСОБА_1 арешт спірного майна, накладений в рамках кримінального провадження, скасований не був і заборона на вчинення правочинів, пов`язаних із зміною власників, була чинною.
Наказом Міністерства юстиції «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та обтяжень» за № 1458/5 від 28 квітня 2017 року були скасовані всі реєстраційні дії спрямовані на відчуження нерухомого майна з власності подружжя, як такі, що вчинені з порушенням діючого законодавства.
Просила визнати недійсним договір іпотеки щодо незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,145 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3222485200:06:002:0007 від 15 травня 2015 року за реєстровим № 403, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л. Д.; визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя щодо незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,145 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3222485200:06:002:0007 від 15 травня 2015 року за реєстровим № 405, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л. Д.; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,145 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3222485200:06:002:0007 від 16 листопада 2016 року за реєстровим № 7031, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю. В.; визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від 16 листопада 2016 року за реєстровим № 7034, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю. В. та стягнути з судовий збір пропорційно до заявлених позовних вимог.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 грудня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 04 червня 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , про визнання права власності на нерухоме майно та зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні майном, відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокудіна Л, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Ю. В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є. Ю., про визнання договору іпотеки, договору про задоволення вимог іпотекодержателя, договору купівлі-продажу земельної ділянки та договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсними, задоволено.
Визнано недійсним договір іпотеки щодо незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,145 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3222485200:06:002:0007 від 15 травня 2015 року за реєстровим № 403, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л. Д. 
Визнано недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя щодо незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,145 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3222485200:06:002:0007 від 15 травня 2015 року за реєстровим № 405, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л. Д.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,145 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3222485200:06:002:0007 від 16 листопада 2016 року за реєстровим № 7031, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю. В.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від 16 листопада 2016 року за реєстровим № 7034, укладений між ОСОБА_4 та         ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю. В. 
Вирішено питання про стягнення судового збору.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що договір іпотеки та договір про задоволення вимог іпотекодержателя щодо незавершеного будівництва відповідно до вимог статей 203, 205, 215 ЦК України мають бути визнані судом недійсними, оскільки укладені без нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_2 , яка є співвласником предметів іпотеки в силу вимог статті 60 СК України і така обставина не спростована. Враховуючи визнання недійсними дані договори, як наслідок підлягають визнанню недійсними договори купівлі-продажу від 16 листопада 2016 року, оскільки підставою укладення останніх послугували недійсні правочини. Правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні, оскільки суд дійшов до висновку про визнання недійсними договорів купівлі-продажу.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У липні 2019 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подав касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_5 , в якій просить рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2019 рокускасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити первісний позов ОСОБА_1 , у задоволенні зустрічного позову відмовити, стягнути судовий збір з відповідачів пропорційно.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що укладення мирової угоди порушило заборону на відчуження майна, обтяженого іпотекою. Затвердження судом мирової угоди порушило права та законні інтереси іпотекодержателя на заставне майно, що призвело до порушення прав ОСОБА_1 як законного набувача іпотечного майна. Спільна сумісна власність подружжя з розподілом рівних часток виникла з моменту державної реєстрації - 10 липня 2017 року. Наказ Міністерства юстиції «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та обтяжень» за № 1458/5 від 28 квітня 2017 року вважає незаконним та таким, що прийнятий з порушенням норм чинного законодавства. Суди порушили конституційні права законного та добросовісного власника. На моменту звернення до суду з позовом  не існувало рішення Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року. Суди першої та апеляційної інстанцій без встановлення обставин правомірності набуття права власності на спірне майно дійшли необґрунтованого висновку про преюдиційність ухвали суду про поділ майна.  
Позиція інших учасників справи
У серпні 2019 року ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_7 , у якому просить касаційну скаргу  залишити без задоволення, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2019 рокузалишити без змін. Відзив мотивовано тим, що касаційна скарга не ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права, наведені в ній твердження спростовуються матеріалами справи.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 23 липня 2019 року відкрито касаційне провадження, витребувано цивільну справу № 369/9220/17 з суду першої інстанції.
У серпні 2019 року цивільна справа № 369/9220/17 надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 01 червня 2020 року  справа призначена до судового розгляду.
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Позиція Верховного Суду
Колегія суддів частково приймає доводи викладені у касаційній скарзі виходячи з наступного.
Судами встановлено, що 20 липня 1996 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 
05 липня 2008 року ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Тимчуком В. О. за реєстровим № 4707, була придбана земельна ділянка з кадастровим номером 3222485200:06:002:0007, площею 0,1450 га, цільове призначення: будівництво та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_8 , як дружина ОСОБА_3 , надала згоду на купівлю останнім вищезазначеної земельної ділянки, яка посвідчена приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Тимчуком В. О. за реєстровим №1706.
На підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу від 05 липня 2008 року на ім`я ОСОБА_3 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222485200:06:002:0007, площею 0,1450 га, цільове призначення: будівництво та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, за адресою: АДРЕСА_1 , серії ЯЖ № 9694998 від 29 грудня 2008 року.
16 липня 2014 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був розірваний судом.
04 липня 2016 року Києво-Святошинський районним судом Київської області у справі про поділ подружнього майна була постановлена ухвала про затвердження мирової угоди між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , згідно якої за кожним із них визнано по 1/2 права власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером 3222485200:06:002:0007, площею 0,1450 га за цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 та спірний об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок (93 % готовності), загальною площею 411,0 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою апеляційного суду Київської області від 14 вересня 2017 року вищезазначену ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 липня 2016 року залишено без змін.
15 травня 2015 року за договором позики ОСОБА_4  надав ОСОБА_3 позику в сумі 1 234 158,00 грн, що на момент укладення договору становив еквівалент 60 000 дол. США за курсом НБУ.
15 травня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Прокудіною Л. Д. за реєстровим № 403, згідно з яким на забезпечення виконання основного зобов`язання (умов вищезазначеного договору позики від 15 травня 2015 року) іпотекодавець ( ОСОБА_3 ) передав в іпотеку іпотекодержателю ( ОСОБА_4 ) належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: незавершене будівництво, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,145 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3222485200:06:002:0007. У договорі зазначено, що незавершене будівництво належить іпотекодавцю на праві власності на підставі декларації про початок будівельних робіт, зареєстрованої Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області 19 березня 2015 року за № КС 082150780285 та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29 квітня 2015 року, згідно витягу від 29 квітня 2015 року, виданого Реєстраційною службою Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, індексний номер витягу 36996913, номер запис про право власності 9536382, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 628420732224. Земельна ділянка належить іпотекодавцю на підставі дублікату договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого Тимчук В. О. , приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області 11 лютого 2015 року за реєстровим № 365 та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27 лютого 2015 року, згідно витягу від 27 лютого 2015 року, виданого Реєстраційною службою Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, індексний номер витягу 34272973, номер запису про право власності 8887372, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 585433532224.
Пунктом 5.2.9 вищезазначеного договору іпотеки встановлено, що сторони дійшли згоди, що задоволення вимог іпотекодержателя може здійснюватися шляхом: передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» та направлення вирученої суми на погашення заборгованості за основним зобов`язанням; набуття права власності на предмет іпотеки.
Також, 15 травня 2015 року між ОСОБА_4 (іпотекодержатель) та ОСОБА_3 (іпотекодавець) був укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя, у пункті 1.1 якого зазначено, що після виникнення відкладальної обставини, визначеної в пункті 5.3 цього договору (права і зобов`язання заданим договором, крім зазначених в пункті 3.2 та пункті 5.3 цього договору, виникають з моменту виникнення у іпотекодержателя права на звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку позасудового врегулювання, тобто на 31 день після документально підтвердженого надіслання на адресу іпотекодавця письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до статті 35 Закону України «Про іпотеку») іпотекодавець зобов`язується передати, а іпотекодержатель зобов`язується прийняти у власність за вартістю і на умовах, визначених цим договором, належні іпотекодавцю на праві приватної власності: незавершене будівництво, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,145 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3222485200:06:002:0007.
При укладенні вищезазначених договорів, ОСОБА_3 склав заяву, якою стверджував, що на момент придбання та укладання, підписання та нотаріального посвідчення договору іпотеки та договору задоволення вимог іпотекодержателя щодо належного йому нерухомого майна, а саме: незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,145 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 322485200:06:002:0007, він у шлюбі не перебував та не перебуває, не проживав та не проживає однією сім`єю без укладання шлюбу з іншою особою, осіб, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на ці гроші, у тому числі відповідно до статей 65, 74 та 97 СК України, немає. Зазначена заява посвідчена 15 травня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л. Д.
У зв`язку із неповерненням позики, ОСОБА_3 була направлена письмова вимога про усунення порушення та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
Оскільки ОСОБА_3 не була виконана вимога про усунення порушень, після спливу встановленого строку, ОСОБА_4 задовольнив свої вимоги шляхом продажу предмета іпотеки ОСОБА_1 згідно з положеннями пункту 5.2.9 договору іпотеки.
16 листопада 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна - об`єкта незавершеного будівництва, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю. В., за реєстровим номером 7034.
16 листопада 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,145 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3222485200:06:002:0007, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю. В., за реєстровим номером 7031.
Вищевказані договір іпотеки та договір про задоволення вимог іпотекодержателя укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 15 травня 2015 року без нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_2 , яка є співвласником предметів іпотеки.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».
За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.
Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.
У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.
Стаття 578 ЦК України та частина друга статті 6 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» передбачають, що майно, яке є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою всіх співвласників. Умовою передачі співвласником нерухомого майна в іпотеку своєї частки в спільному майні без згоди інших співвласників є виділення її в натурі та реєстрація права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості.
У постанові  Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зазначено, що «відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення договору іпотеки позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369, статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. При цьому закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи - контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору».
Встановивши, що спірні договір іпотеки та договір про задоволення вимог іпотекодержателя укладено без згоди ОСОБА_2 , суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 та задоволення зустрічного позову в частинівизнання недійсними договору іпотеки та договору про задоволення вимог іпотекодержателя. 
Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги стосовно того, що у ОСОБА_2 виникло право спільної сумісної власності з 10 липня 2017 року, оскільки право спільної сумісної власності подружжя наступає з моменту одержання цього майна хоча б одним з подружжя. 
Однак колегія суддів не може погодитись з висновком судів про задоволення зустрічних позовних вимог в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу.
За змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції  України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону.
При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
У пунктах 142, 146, 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц (провадження № 14-208цс18) зроблено висновок, що «метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника».
Отже, оспорювання наступних договорів купівлі-продажу спірного майна не є ефективним способом захисту права власника.
Висновки Верховного Суду
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення частково постановлені без додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржені судові рішення в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки та нерухомого майна - незавершеного будівництва від 16 листопада 2016 року скасувати, в задоволенні зустрічних позовних вимог в цій частині відмовити.
Керуючись статтями 400, 410, 412 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_5 ,  задовольнити частково.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2019 року в частині задоволення зустрічного позовуОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсними договору купівлі-продажу земельної ділянки та договору купівлі-продажу нерухомого майна скасувати. 
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсними договору купівлі-продажу земельної ділянки та договору купівлі-продажу нерухомого майна відмовити.
В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2019 року залишити без змін.
З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 грудня 2018 року та постанова Київського апеляційного суду від 04 червня 2019 року в скасованій частині втрачають законну силу.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                    В. І. Крат
 
Судді:                                                                              І. О. Дундар
 
                                                                                       В. І. Журавель
 
Є. В. Краснощоков
 
                                                                                       М. М. Русинчук