Справа № 300/253/17

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       15 вересня 2020 року м. Ужгород
       
       Закарпатський апеляційний суд в складі:
       головуючого : судді Джуги С.Д.
       суддів : Кожух О.А., Мацунича М.В. 
       з участю секретаря: Кухта М.В.
       розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 16 серпня 2017 року у складі судді Конепуда В.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до районної станції юних натуралістів Міжгірського району Закарпатської області, відділу освіти Міжгірської районної державної адміністрації, Міжгірської районної ради про стягнення середнього заробітку та витрат на правову допомогу,-
в с т а н о в и в :
У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до районної станції юних натуралістів Міжгірського району Закарпатської області, відділу освіти Міжгірської районної державної адміністрації, Міжгірської районної ради про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позов обґрунтовано тим, що у 2009 році позивач був прийнятий на 0,5 ставки сторожа та на 0,5 ставки робітника Міжгірської районної станції юних натуралістів.
26 січня 2017 року позивачу надійшов лист з наказами районної станції юних натуралістів Міжгірського району про його звільнення з займаних посад. Підставою його звільнення є рішення Міжгірської районної ради № 118 від 10 листопада 2016 року «Про ліквідацію установ позашкільної освіти району» та наказ начальника відділу освіти від 11 листопада 2016 року № 178 «Про заходи щодо ліквідації установ позашкільної освіти району» та повідомлення №01-18/1047 від 18 листопада 2016 року.
Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки звільнення відбулось без законної на те підстави, без погодження профспілки, йому не було видано належно оформлено трудову книжку та не повідомлено про те, де і коли він може її забрати, а тому відповідно до вимог статті 235 КЗпП України його необхідно поновити на попередній роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
З врахуванням наведеного ОСОБА_1 просив:
       визнати незаконним та скасувати рішення Міжгірської районної ради № 118 від 10 листопада 2016 року «Про ліквідацію установ позашкільної освіти району»;
       визнати незаконним та скасувати наказ відділу освіти Міжгірської районної державної адміністрації від 11 листопада 2016 року № 178 «Про заходи щодо ліквідації установ позашкільної освіти району»;
       визнати незаконним та скасувати накази районної станції юних натуралістів Міжгірського району Закарпатської області від 16 січня 2017 року за № 44-к та № 45-к «Про звільнення ОСОБА_1 »;
       поновити його на посаді 0,5 ставки сторожа районної станції юних натуралістів Міжгірського району Закарпатської області;
       поновити його на посаді 0,5 ставки робітника районної станції юних натуралістів Міжгірського району Закарпатської області;
       стягнути з відділу освіти Міжгірської районної державної адміністрації на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 25 січня 2017 року;
       стягнути з районної станції юних натуралістів Міжгірського району Закарпатської області витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 грн.
Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 16 серпня 2017 року в задоволені позову відмовлено.
Постановою апеляційного суду Закарпатської області від 01 березня 2018 року, з урахуванням ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 15 лютого 2019 року суду про виправлення описки, рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 16 серпня 2017 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 08 квітня 2020 року постанову апеляційного суду Закарпатської області від 01 березня 2018 року у частині позовних вимог ОСОБА_1 до районної станції юних натуралістів Міжгірського району Закарпатської області, відділу освіти Міжгірської районної державної адміністрації, Міжгірської районної ради про стягнення середнього заробітку та витрат на правову допомогу скасовано, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 16 серпня 2017 року та постанову апеляційного суду Закарпатської області від 01 березня 2018 року залишено без змін.
Таким чином предметом апеляційного розгляду є рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку в зв`язку з невидачею йому трудової книжки при звільненні та витрат на правову допомогу.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції цій частині та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову у вказаній частині, не взявши до уваги наявні в матеріалах справи докази на підтвердження позовних вимог.
В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 , його представник ОСОБА_2 , підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені. На підставі ч.2 ст.372 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Матеріалами справи встановлено, що відповідно наказу голови ліквідаційної комісії Міжгірської районної станції юних натуралістів В. П. Фурдь № 44-к від 16 січня 2017 року відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП ОСОБА_1 звільнено з посади сторожа Міжгірської районної станції юних натуралістів 25 січня 2017 року, у зв`язку з ліквідацією даної установи, на підставі рішення районної ради № 118 від 10 листопада 2016 року «Про ліквідацію установ позашкільної освіти району», наказу начальника відділу освіти Міжгірської РДА від 11 листопада 2016 року № 178 «Про заходи щодо ліквідації установ позашкільної освіти району», повідомлення № 01-18/1047 від 18 листопада 2016 року. Бухгалтерію відділу освіти зобов`язано виплатити вихідну допомогу в розмірі середнього місячного заробітку і провести повний розрахунок.
Згідно наказу № 45-к від 16 січня 2017 року голови ліквідаційної комісії Міжгірської районної станції юних натуралістів В. П. Фурдь, ОСОБА_1 звільнено з посади робітника Міжгірської районної станції юних натуралістів у зв`язку з ліквідацією даної установи (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України) днем 24 січня 2017 року, бухгалтерію зобов`язано відділу освіти виплатити вихідну допомогу в розмірі середнього місячного заробітку і провести повний розрахунок.
Накази про звільнення позивачем отримано 26 січня 2017 року.
Відповідно до пункту 1.2. статуту Міжгірської районної станції юних натуралістів її засновником є відділ освіти Міжгірської районної державної адміністрації.
Згідно пункту 5.2. статуту до виключної компетенції засновника належить прийняття рішень про ліквідацію, реорганізацію ( злиття, приєднання, перетворення, поділ), тому на виконання даної норми винесено наказ начальника відділу освіти Міжгірської РДА від 11 листопада 2016 року № 178 «Про заходи щодо ліквідації установ позашкільної освіти району».
У пункті 9.2. статуту зазначено, що припинення діяльності станції юних натуралістів здійснюється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу) або ліквідації за рішенням сесії місцевої ради.
Рішенням Міжгірської районної ради сьомого скликання ІІІ сесії шостого пленарного засідання № 118 від 10 листопада 2016 року вирішено ліквідувати районну станцію юних натуралістів Міжгірського району Закарпатської області з припиненням юридичної особи і на виконання даного рішення наказом № 178 відділу освіти Міжгірської районної державної адміністрації від 11 листопада 2016 року наказано ліквідувати районну станцію юних натуралістів Міжгірського району Закарпатської області.
Повідомленням про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи встановлено, що відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» до єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 09 лютого 2017 року внесено запис № 13141110009000386 про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи районна станція юних натуралістів Міжгірського району Закарпатської області, 26464547.
У пункті першому частини першої статті 40 КЗпП передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 16 серпня 2017 року, яке залишено без змін постановою апеляційного суду Закарпатської області від 01 березня 2018 року, та які залишено без змін постановою Верховного Суду від 08 квітня 2020 року встановлено, що при проведенні звільнення позивача з займаних посад, були дотримані норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника у зв`язку з ліквідацією районної станції юних натуралістів Міжгірського району Закарпатської області, та обґрунтовано відмовлено позивачу у заявлених вимогах про визнання незаконними оспорюваних рішень та наказів і поновлення позивача на роботі.
Разом з тим у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року вказано про неправильність висновків суду про відсутність підстав для стягнення середнього заробітку. 
Відповідно до ч.1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.
З матеріалів справи вбачається, що при зверненні із позовом ОСОБА_1 вказував, що йому не було видано трудову книжку та не повідомлено про те, де і коли він може її отримати.
Матеріалами справи встановлено, що по факту незаконного утримання колишнім директором станції юних натуралістів Міжгірського району ОСОБА_3 трудових книжок працівників даної установи відкрито кримінальне провадження № 12016070110000509 від 29 жовтня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172 КК України, проводилось досудове розслідування за яким 14.03.2019 року слідчим винесено постанову про закриття вказаного кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 ознак кримінального правопорушення за вказаною правовою кваліфікацією.
Наявність даних обставин не свідчить про відсутність порушення трудових прав позивача та про відсутність вини власника або уповноваженого ним органу щодо видачі позивачу трудової книжки при звільненні.
Станом на даний час позивачу так і не видано трудову книжку та не подано жодних належних, допустимих, достовірних доказів, які б підтверджували відсутність вини власника або уповноваженого ним органу щодо видачі позивачу трудової книжки при звільненні.
Згідно частини першої статті 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
У частині п`ятій статті 235 КЗпП закріплено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
З врахуванням наведеного, наявні правові підстави для стягнення на користь позивача середнього заробітку за затримку видачі йому належно оформленої трудової книжки.
Порядок розрахунку середнього заробітку регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі по тексту – Порядок).
Відповідно до абзацу 3 п.2 Порядку в даному випадку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.
Згідно п.5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Апеляційний судом встановлено, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 , виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передували звільненню, складала 104,64 грн.: за листопад 2016 р.- 2240,68 грн. + за грудень 2016 р.- 2363,55 грн. = 4604,23 грн. : 44 (робочих днів листопад і грудень ) = 104, 64 грн.
Кількість робочих днів за період з 25.01.2017 року (наступного дня після звільнення включно)  по 15.09.2020 року (день ухвалення судового рішення) становить 908 робочих днів.
Отже середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 95013,12 грн., виходячи з розрахунку 908 (робочих днів) х 104,64 грн. (середньоденна заробітна плата). Вказана сума відповідно до абзацу третього пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 8 лютого 1995 року № 100, розрахована без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.
З огляду на викладене, з відповідача відділу освіти Міжгірської районної державної адміністрації, яка є відповідальною особою за видачу позивачу трудової книжки, на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток в розмірі 95013, 12 грн. 
Апелянтом ОСОБА_1 також заявлено вимоги про стягнення на його користь понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15971 грн. 
З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч.ч.1,4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.
Апеляційний суд вважає, що заявлені витрати на правову допомогу в розмірі 15 971 грн. є підтвердженими та доведеними належними і допустимими доказами, зокрема договором про надання правової допомоги від 20.02.2017 року, актами про прийняття – передачі наданих послуг з правової допомоги від 16.08.2017 року, від 10.09.2020 року, в яких зазначено назви наданих послуг та їх вартість, а також відповідними квитанціями про сплату за вказані послуги. Дана сума витрат є співмірною із складністю справи та наданими адвокатом послугами, відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності та необхідності) та розумності, оскілки професійна правнича допомога позивачу надавалась з моменту підготовки та подання позову (лютий 2017 року) до теперішнього часу, протягом тривалого розгляду справи судами першої, апеляційної, касаційної інстанції та повторного апеляційного розгляду справи. 
Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції, через невідповідність висновків обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, в частині відмови у стягненні середнього заробітку та витрат на правову допомогу слід скасувати з підстав, передбачених п.п.3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині задовольнити.
Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей  367, 374, 376, 381, 382- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 16 серпня 2017 року в частині відмови у стягненні середнього заробітку та витрат на правову допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині задовольнити.
Стягнути з відділу освіти Міжгірської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку видачі трудової книжки за період з 25 січня 2017 року до 15 вересня 2020 року в розмірі 95 013, 12 грн. 
Стягнути з відділу освіти Міжгірської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 971 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. 
Повний текст судового рішення складено 22 вересня 2020 року.
Головуючий : 
Судді :