ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

25 червня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 804/5464/17	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Сафронової С.В. (доповідач),
                               суддів:  Мельника В.В., Чепурнова Д.В.,     
за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року (головуючий суддя: Єфанова О.В) 
          у адміністративній справі №804/5464/17 за позовом ОСОБА_1  до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 , Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

За результатом судового розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до Дніпропетровського обласного військового комісаріату (далі – Дніпропетровський ОВК), Міністерства оборони України (далі – МО України), Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 і Військової частини НОМЕР_3 - Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.04.2019 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , а саме, визнано протиправними дії Дніпропетровського ОВК щодо не нарахування та несплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відносно позивача за період з 18.05.2014 року по 22.05.2015 року та зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити його нарахування та сплату; а також визнано протиправними дії ВЧ НОМЕР_4 щодо не виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки у кількості 10 календарних днів та зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити її нарахування та виплату; та стягнуто з ВЧ НОМЕР_1 на користь позивача ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1 000 грн.. В іншій частині позову ОСОБА_1 – судом відмовлено
З зазначеним рішенням суду першої інстанції не погодилися позивач по справі та відповідач Військова частина НОМЕР_1 , якими подано апеляційні скарги  погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1    подано, в якій апелянт просить рішення скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Апеляційна скарга обґрунтована неповним дослідженням судом першої інстанції усіх обставин по справі, що призвело до порушення його прав та інтересів.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ВЧ НОМЕР_1 подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити. Апеляційна скарга обґрунтована неправомірністю дій суду першої інстанції щодо визначення саме  ВЧ НОМЕР_1    зобов`язання відносно здійснення виплат на користь позивача. 
Дніпропетровським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки  МО України та ВЧ НОМЕР_1    подано відзиви на апеляційну скаргу, від інших відповідачів відзиви до суду апеляційної інстанції не надходили.
     Заслухавши пояснення сторін по справі та їх представників, обговоривши доводи апеляційних скарги та відзивів на них, перевіривши за матеріалами справи повноту встановлення судом фактичних обставин спірних правовідносин та правильність їх правової оцінки і застосування до них норм матеріального та процесуального права, а також в цілому законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення вимог апеляційних скарг ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 , виходячи з нижченаведеного.
Судом першої інстанції встановлено, що предметом спору у цій справі є  протиправність дій відповідачів по відношенню до ОСОБА_1 , які полягають: у неналежній перевірці, складанні, оформленні та оприлюдненні наказу командира військової частини – польова пошта НОМЕР_5 (по стройовій частині) № 113 від 01.10.2014 року; перевірці, нарахуванні та виплати грошової допомоги при звільненні зі служби за ч.2 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; перевірці, нарахуванні та виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією за постановою Кабінету Міністрів України № 460 від 17.09.2014 року; перевірці, нарахуванні і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; перевірці, нарахуванні та виплати грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки за 2015 рік; перевірці, оформленні та видачі посвідчення учасника бойових дій, нагрудного знаку «Ветеран війни – учасник бойових дій», листів талонів на право одержання проїзних квитків з 50-відсотковою знижкою їх вартості; перевірці, нарахуванні та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; перевірці, нарахуванні та виплатити у повному обсязі грошового забезпечення за період з 18.05.2014 року по 22.05.2015 року з урахуванням індексу інфляції відповідно до приписів статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». 
Саме виходячи із наведених в попередньому абзаці протиправних дій відповідачів по цій справі, ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом у цій справі просив: скасувати наказ командира військової частини – польова пошта НОМЕР_5 (по стройовій частині) № 113 від 01.10.2014 року в частині що його стосується; зобов`язати відповідачів нарахувати та виплатити  йому у повному обсязі грошове забезпечення за період з 18.05.2014 року по 22.05.2015 року включно з урахуванням індексу інфляції відповідно до приписів ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»; належним чином нарахувати та сплати у повному обсязі єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відносно нього за період з 18.05.2014 року по 22.05.2015 року включно; а також стягнути солідарно з відповідачів на його користь 544   637,20 грн., а саме: грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної основної відпустки за 2015 рік у сумі 2   659,10 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 241   978,10 грн.; моральну шкоду в сумі 300 000 грн.; а також стягнути на його користь солідарно з відповідачів судові витрати та допустити рішення суду до негайного виконання, зобов`язавши відповідачів  подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом 30 денного строку з моменту набрання законної сили рішення суду.
Вирішуючи спір у цій справі по суті за позовом ОСОБА_1 , який проходив військову службу на підставі Указу Президента України №454 від    06.05.2014 року "Про часткову мобілізацію" в період з 18.05.2014 року по 22.05.2015 року, та був демобілізований на підставі Указу Президента України від 06.05.2015 року №254/2015 (а.с.22, т.1), суд першої інстанції детально обговорив вимоги позивача з урахуванням усіх виданих стосовно нього наказів за вказаний період служби, які видавалися командиром військової    частини польова пошта НОМЕР_5 стосовно: призначення, зарахування до списків особового складу частини на всі види забезпечення з 18 травня 2014 року радіотелефоністом 2 роти охорони військової    частини пп НОМЕР_5 (Наказ №11 від 18.05.2014 року); переходу особового складу військової    частини польова пошта НОМЕР_5 з 07.06.2014 року до складу якого входив рядовий ОСОБА_1 радіотелефоніст 2 роти охорони в оперативне підпорядкування керівника антитерористичних операцій у Донецької та Луганської областях та прибуття у район виконання бойового завдання с.Краснопілля (Наказ №29 від 07.06.2014 року); вибуття    особового складу військової    частини - польова пошта НОМЕР_5 , до складу якого входив рядовий ОСОБА_1 радіотелефоніст 2 роти охорони, з 31 серпня 2014 року зі складу сектору "Б" у пункт постійної дислокації (Наказ №88 від 02.09.2014 року); про визнання військовослужбовців, які призвані по частковій мобілізації на особливий період, з метою комплектування за службовою необхідністю, такими, що справи та посаду здали і вибули до нового місця служби до військової частини - польова пошта НОМЕР_6 для подальшого    проходження служби, із виключенням з 28.04.2015 року із списків особового складу та зняттям з усіх видів забезпечення солдата ОСОБА_1 (Наказ №117 від 28.04.2015 року);  а також Наказ командира 40 мотопіхотного батальйону 17 окремої гвардійської танкової бригади (по особовому складу) №5 від 17.03.2015 року в кому значиться, що з метою доукомплектування штату підрозділів військової частини нижчепойменованих військовослужбовців, що перебувають у розпорядженні командира військової частини - польова пошта НОМЕР_5 з 17 березня 2015 року вважати такими, що призначені на посади: рядового ОСОБА_1 стрілком - гранатометника 2 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти 40 окремого мотопіхотного батальйону, вважати таким, що з 17.03.2015 року справи та посаду прийняв та приступив до    виконання службових обов`язків за посадою, яку усі є переліченими в архівному витягу Галузевого державного архіву Міністерства оборони України (а.с.139 т.1, а.с.3 т.3).  
Також судом першої інстанції було досліджено зміст архівної довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України стосовно Наказу керівника сектору "Б" по стройовій частині с.Олексіївка №41 від 31 серпня 2014 року де значиться, що військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_5 рядовий ОСОБА_1 вважається таким, що вибув зі складу сектору "Б" 31.08.2014 року (а.с.138 т.1, а.с.5 т.3), і наказ  командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 (по стройовій частині) №106 від 30.04.2015 року (а.с.78 т.1) за змістом якого рядовий ОСОБА_1 , який прибув з військової частини польова пошта НОМЕР_5 , вважається з 30 квітня 2015 року призначеним у розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 , зарахованим до списків особового складу частини    з 30 квітня 2015 року, прийнявшим посаду та приступив до виконання службових обов`язків за посадою, з встановленим окладом    за посадою 450,00 грн., виплатою щомісячної премії за особистий внесок в загальні результати служби в розмірі 125% посадового окладу, щомісячної грошової винагороди в розмірі 60% місячного грошового забезпечення, надбавки за виконання особливо важливих завдань в розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислуги років, яка складає 02 роки 11 місяців 27 днів. 
Взято було судом першої інстанції також до уваги, що згідно директиви ОК "СХІД" №5-дска від 27.04.2017р. військова частина польова пошта НОМЕР_4 01.07.2017 року перейшла на умовне найменування військова частина НОМЕР_2 (а.с.78 т.1), а відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 (по стройовій частині) №127 від 22.05.2015 року (а.с.79 т.1) солдата ОСОБА_1 , який перебував у розпорядження командира частини, було звільнено Указом Президента України від    06.05.2015 року №254/2015 по демобілізації, з виключенням його із списків особового складу частини і зняттям з усіх видів забезпечення з  22 травня 2015 року, та направленням його для зарахування на військовий облік до Дзержинсько-Довгінцевського ОРВК Дніпропетровської області.
На підставі аналізу вище перелічених наказів та довідок, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання протиправними дії щодо перевірки, складання, оформлення та оприлюднення наказу командира військової частини – польова пошта НОМЕР_5 (по стройовій частині) № 113 від 01.10.2014 року та про відсутність підстав для його скасування,  у тому числі і  з підстав недоведеності позивачем факту його місцеперебування в період проходження служби в проміжках часу дії наказу №113 в заручниках представників незаконних збройних формувань у районі проведення АТО в період з 29.08.2014 року по 10.09.2014 року, та на лікуванні в період з 4.11.2014 року по 17.03.2015 року. 
З наведеними  висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується в повному обсязі, оскільки рядового ОСОБА_1 наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_5 (по стройовій частині) №113 від 01.10.2014 року (а.с.47 т.2) було зараховано в розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_5 відповідно до положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153 та Інструкції організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра Оборони України від 26 травня 2014 року №333, як військовослужбовця, який не повернувся у встановлений строк з закладів охорони здоров`я та відсутній більше десяти днів, або не надав підтверджуючих документів про законність своєї відсутності, у відповідності до підпункту 9 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, або про перебування у полоні як заручник незаконних збройних формувань у відповідності до підпункту 10 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Суд першої інстанції обгрунтовано в даній справі спирався на положення п.116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153 (в редакції чинній на день зазначених правовідносин), яким чітко визначено, що зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі: 9) якщо військовослужбовці відсутні більше десяти днів, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими; 10) якщо військовослужбовці перебувають у полоні, як заручники або інтегровані особи, - до їх повернення, і при цьому, суд правильно виходив з відсутності офіційних даних або встановлених фактів перебування позивача в заручниках представників незаконних збройних формувань у районі проведення АТО, або даних щодо інформування військової частини про вказані факти в період винесення наказу №113 або в іншій період, та на лист Національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь" від 15.05.2018 року за змістом якого ОСОБА_1 на момент винесення Наказу №113 не знаходився на лікуванні. Зокрема, інформація  вказаного листа вказує на те, що згідно записів: в книгах обліку стаціонарних хворих НВМКЦ "ГВКГ" ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні та обстеженні з 13.10.2014 року по 3.11.2014 року в клініці отоларингології; в книгах обліку амбулаторних хворих НВМКЦ "ГВКГ"  13.10.2014 року ОСОБА_1 звертався в клініку амбулаторної допомоги до лікаря отоларинголога і йому було видано направлення на стаціонарне лікування в клініку отоларингології НВМКЦ "ГВКГ", а 05.02.2015 року ОСОБА_1 з метою проходження військово-лікарської комісії звертався за направленням командира військової частини польова пошта НОМЕР_7 (№801 від 30.01.2015 року), і за результатами ВЛК йому було видано свідоцтво про    хворобу №977, затверджене ЦВЛК №2283/37 від 26.03.2015 року та статей 39-в, 40-в, 43.в, 53-в, 54-в графи ІІ Розладу хвороб наказу МОУ №402-2008 р. зі змінами визнаний обмежено придатним до військової служби.
Отже, оскільки інших офіційних даних або встановлених фактів перебування позивача в заручниках представників незаконних збройних формувань у районі проведення АТО матеріали справи не містять, а виписним епікризом Головного військово – медичного клінічного центру  МО України (т.2, а.с 195) підтверджується тільки те, що позивач  перебував на стаціонарному лікуванні в період з 24.09.2014 року по 08.10.2014 року, тобто на момент винесення спірного наказу № 113 від 01.10.2014 року, і будь-яких інших документів  перебування позивача  на лікуванні або інших обставин обгрунтованості відсутності його перебування на службі до цього моменту суду не надані, судова колегія визнає законим та обгрунтованим рішення суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для  задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій та скасуванні наказу  №113 від 01.10.2014 року (по стройовій частині), який судова колегія підтверджує таким, що  винесений командиром військової частини – польова пошта НОМЕР_5 в межах приписів п.116 Положення №1153.
Водночас, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення вимог позивача стосовно протиправності дій відповідачів по не нарахуванню і не сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, при задоволенні яких суд першої інстанції узяв до уваги не доведеність відповідачами факту здійснення нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та правильно виходив з відсутності в розпорядженні Пенсійного фонду України інформації про суми заробітку, з якої сплачено єдиний внесок за 2014 – 2015 роки, що підтверджено Індивідуальними відомостями про застраховану особу (а.с.59, т.2), та довідками:  від 21.07.2017 року за    №6/3/304 про виплату ОСОБА_1 з травня по грудень 2014 року видів    грошового    забезпечення (а.с.24 т.1), від 21.07.2017 року за №372 про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії (а.с.43 т.1), від 21.07.2017 року №373 про щомісячний розмір грошового забезпечення за 2015 рік    (а.с.44 т.1).
Наведені висновки суду першої інстанції повнітю відповідають вимогам абз.7 п.1,п.9 ч.1 ст.4, ч.10 ст.8, ч.9 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) якими визначено, що платниками єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є, зокрема військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби), особи рядового та начальницького складу, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, а обчислення і сплата єдиного внеску за платників, зазначених у п. 9 ч. 1 ст. 4 цього Закону, здійснюються платниками, зазначеними у п. 1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, за рахунок сум, на які внесок нарахований.
Разом з тим, виходячи з наданої суду апеляційної інстанції довідки Пенсійного фонду України форми ОК-7 про відсутність інформації про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період військової служби ОСОБА_1  в період з 18.05.2014 року по 22.05.2015 року (т.2, а.с. 59,89,153), а також з огляду на те, що військова частина польова пошта НОМЕР_5 (де позивач проходив службу в період з 18.05.2014 року по 28.04.2015 року) до 01.01.2015 року перебувала на фінансовому забезпеченні Дніпропетровського ОВК, а після 01.01.2015 року на фінансовому забезпеченні Військової частини польова пошта НОМЕР_7 (т.1, а.с. 40,42), судова колегія вважає за доцільне у даному впадку вийти за межі вимог позивача та визнати протиправними дії щодо не нарахування та не сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відносно ОСОБА_1 , зокрема: Дніпропетровського ОВК в період з 18.05.2014 року по 31.12.2014 року, Військової частини польова пошта НОМЕР_7 з 01.01.2015 року по 28.04.2015 року, Військової частини польова пошта НОМЕР_6 з  28.04.2015 року по 30.04.2015 року, Військової частини польова пошта НОМЕР_4 з 30.04.2015 року по 22.05.2015 року. При цьому, судова колегія приймає до уваги, що на даний час Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки МО України є правонаступником Дніпропетровського ОВК, а Військова частина  польова пошта НОМЕР_5 , Військова частина польова пошта НОМЕР_6 , Військова частина польова пошта НОМЕР_7 , Військова частина польова пошта НОМЕР_4  розформовані, і їх правонаступниками є Військова частина НОМЕР_1 , Військова частина польова пошта НОМЕР_3 , Військова частина НОМЕР_2 , тому вважає за необхідне зобов`язати нарахувати та перерахувати до Пенсійного фонду України за   ОСОБА_1  єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування наступним чином: в період з  18.05.2014 року по 31.12.2014 року - Дніпропетровському обласному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки МО України; в період з 01.01.2015 року по 28.04.2015 року - Військовій частині НОМЕР_1 ; в період з 28.04.2015 року по 30.04.2015 року - Військовій частині польова пошта НОМЕР_3 ; в період з 30.04.2015 року по 22.05.2015 року - Військовій частині НОМЕР_2 .
Законними судова колегія також визнає рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправними дії відповідачів відносно нарахування та виплати грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки позивача за 2015 рік та  стягнення солідарно з відповідачів зазначеної компенсації в розмірі 2   659,10 грн., оскільки абзацом 1 ч. 1, абз. 1,2 ч.20 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей № 2011-XII від 20.12.1991 року (далі - Закон № 2011-XII) в редакції на час виникнення спірних правовідносин чітко визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового та матеріального забезпечення, військовослужбовцям, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та підлягають звільненню з військової служби у порядку і терміни, визначені рішенням Президента України, або у зв`язку з оголошенням демобілізації, надається відпустка з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті, за кожний повний місяць служби у році звільнення.  При цьому якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки в межах України у порядку, встановленому пунктом 14 цієї статті. Також законодавцем передбачено, що у рік звільнення зі служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та підлягають звільненню з військової служби у порядку і терміни, визначені рішенням Президента України, або у зв`язку з оголошенням демобілізації, у разі невикористання ними щорічної основної відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки.
Пунктом 36.10   Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженої    наказом МВС України    № 638 від 04.07.2014 року в редакції на час виникнення спірних правовідносин визначено, що   грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, провадиться виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день звільнення з військової служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру місячного грошового забезпечення на 30 календарних днів.
У даному спірному випадку беззаперечно є встановленим, зокрема - наказом командира ВЧ польова пошта НОМЕР_4 №127 від 22.05.2015 року, що вислуга років у Збройних Силах України у ОСОБА_1 складає 03 роки 19 днів,  а щорічна основна відпустка у 2015 році йому не надавалася (т.1, а.с. 79).
Оскільки з наявних в матеріалах справи довідки Військової частини - польова пошта НОМЕР_7 №372 від 21.07.2017 року та довідки ВЧ НОМЕР_8 №373 від 21.07.2017 року (т.1, а.с 43,44) встановлено, що розмір грошового забезпечення  позивача за останній місяць перед звільненням, тобто квітень 2015 року становив 3 275,01 грн., з якого і обраховується одноденний розмір грошового забезпечення 109,16 грн. (3   275,01/30), за невикористану основну щорічну відпустку   30 календарних днів у 2015 році на користь позивача підлягає відповідна компенсація в розмірі 3 274,80 (109,16 х30).
Проте, відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку Військової частини польова пошта НОМЕР_4 (Військова частина НОМЕР_2 ), виплата позивачу вищезазначеної компенсації проведена в розмірі 513,48 грн. (т.1, а.с. 171), що свідчить про її недоплату в розмірі 2 761,32 грн, і відповідно, дані обставини свідчать про наявність підстав для часткового задоволення вимог позивача в цій частині, шляхом визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати йому грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки за 2015 рік, але колегія суддів вважає доцільним стягнути з Військової частини НОМЕР_2 на користь позивача суму вищезазначеної компенсації в межах заявлених ним позовних вимог в розмірі  2   659,10 грн.
Вирішуючи вимоги позивача в частині його вимог, які стосуються протиправності дій по перевірці, нарахуванні та виплати грошової допомоги при звільненні зі служби за ч.2 ст.9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" і одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією за постановою Кабінету Міністрів України № 460 від 17.09.2014 року, суд першої інстанції спираючись на положення ч.2 ст. 9. Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" виходив з того, що позивачем та його представником в обґрунтування позову не зазначено і до суду не надано доказів того, що позивач має право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Відповідно, оскільки для вирішення питання виплати одноразової допомоги необхідно встановити право на пенсію позивача за зазначеним Законом, суд першої інстанції визнав, що на дату вирішення справи по суті підстави для задоволенні цієї вимоги відсутні.
Стосовно виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією за постановою Кабінету Міністрів України № 460 від 17.09.2014 року, суд першої інстанції врахував, що на підставі Наказу командира військової частини НОМЕР_2 №38 від 31.07.2017 року про результати службового розслідування за фактом невиплати грошової допомоги при звільненні (а.с.74 т.1) та наказу №32 командира військової частини НОМЕР_2 від 01.08.2017 року (а.с.26, 77 т.1) солдату ОСОБА_1 , який перебував у розпорядженні командира військової частини, звільненого Указом Президента України від 06.05.2015 року №254/2015 по демобілізації    в запас визначено виплатити грошову допомогу при звільненні 4% за кожний повний прослужений місяць – 36 місяців, і згідно роздавальної відомості №390 від 01.08.2017 року (а.с.76 т.1) грошова допомога в розмірі 2284,56 грн. виплачена позивачу, що підтверджено саме відомістю військової частини пп НОМЕР_4 у розпорядженні якої на момент демобілізації перебував солдат ОСОБА_1 , що в свою чергу свідчить про відсутність порушеного права позивача на момент його звернення до суду з позовом у цій справі.
Перевіряючи рішення суду першої інстанції на предмет його законності та обгрунтованості в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дій відповідачів відносно нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги за постановою Кабінету Міністрів України № 460 від 17.09.2014 року, колегія суддів виходить з положень пунктів 1-5 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №460 від 17.09.2014 року якими чітко визначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією та звільняються із служби після прийняття рішення про демобілізацію (крім військовослужбовців строкової військової служби), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 4 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.
Виходячи з обставин звільнення з військової служби після прийняття рішення про демобілізацію, позивач відповідно до приписів Постанови КМУ №460 дійсно набув право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 4 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, з розрахунку місячного грошового забезпечення (без урахування винагород) на день звільнення.
Разом з тим, судова колегія бере до уваги, що наказом командира ВЧ   НОМЕР_2  №32 від 01.08.2017 року (по стройовій частині)  було визначено виплатити позивачу одноразову грошову допомогу на підставі Постанови КМУ №460 у розмірі 4 % за кожен повний місяць служби – 36 місяців (т.1, а.с 26,77), але виходячи з того, що згідно довідок Військової частини - польова пошта НОМЕР_7 від 21.07.2017 року № 372 та ВЧ НОМЕР_8 від 21.07.2017 року №373 (т.1, а.с 43,44) розмір грошового забезпечення  позивача за останній місяць перед звільненням, тобто квітень 2015 року без винагород становив 3 231,61 грн.,  виплаті позивачу підлягає сума вищезазначеної одноразової грошової допомоги за 36 місяців служби   в розмірі   4 653,36 грн. (3   231,61 х 4% = 129,26 грн. х 36).
За вказаних обставин, а також з огляду на те, що за роздавальною відомостю №390 від 01.08.2017 року Військової НОМЕР_2 (т.1,а.с.76) позивачу було визначено до виплати одноразову грошової допомоги в розмірі 2 284,56 грн., судова колегія визнає про наявність підстав часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Обговорюючи рішення суду першої інсанції в частині, яка стосується відмови у задоволені вимог ОСОБА_1 про протиправність дій відповідачів при оформленні та видачі йому посвідчення учасника бойових дій, нагрудного знаку «Ветеран війни – учасник бойових дій», листів талонів на право одержання проїзних квитків з 50-відсотковою знижкою їх вартості, колегія суддів керуючись ч.4 ст.78 КАС України бере до уваги встановлені по справі №804/4515/17 обставини відносно видачі позивачу посвідчення учасника бойових дій, нагрудного знаку «Ветеран війни – учасник бойових дій», листів талонів на право одержання проїзних квитків з 50-відсотковою знижкою їх вартості вже вирішувалося (т.2, а.с.56,57), а тому визнає обгрунтованим висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для повторного дослідження даних правовідносин, що саме і слугувало підставою для відмови в зазначеній частині позову. 
Законним судова колегія вважає також рішення суду першої інстанції у цій справі в частині, що стосується нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення його солідарно з відповідачів в розмірі 241   978,10 грн., оскільки позивач не перебував у трудових стосунках з МО України шляхом укладання контракту на проходження військової служби, а був призваний на військову службу по мобілізації, що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для застосування положень ст. 116,117 КЗпП України щодо нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та його стягнення з відповідачів у визначеному  позивачем  розмірі 241   978,10 грн.  Оскільки позивачем означені висновки суду першої інстанції не спростовані, а проходження військової служби по мобілізації врегульовані нормами спеціального законодавства, судова колегія не вбачає підстав для задовоення вимог апеляційної скарги в цій частині.
Не підлягають задоволенню на думку судової колегії також вимоги апеляційної скарги позивача в частині, яка стосується визнання протиправними дій відповідачів щодо перевірки, нарахування та виплатити йому у повному обсязі грошового забезпечення за період з 18.05.2014 року по 22.05.2015 року, з урахуванням індексу інфляції відповідно до приписів статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» з зобов`язанням відповідачів нарахувати та виплатити йому дане  грошове забезпечення, оскільки позивач ні під час звернення до суду першої інстанції, ні при скарженні судового рішення до апеляційної інстанції взагалі не конкретизував які саме суми були йому не виплачені,  а апеляційний суд самостійно не може визначити  ці суми без отримання від позивача належних і допустимімих доказів. 
Разом з тим, судова колегія визнає за необхідне змінити рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у цій справі стосовно часткового задоволення вимог   ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди. 
Розглядаючи вказане питанн, судова колегія виходить з приписів прямої норми ст.56 Конституції України, яка вказує на право коженого на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
В даному спірному випадку беззаперечно встановлено факт  порушення прав заявника протиправними діями відповідачів у цій справі, і в результаті виявлених порушень з боку відповідачів, позивач вочевидь зазнав моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення. Проте розмір заявленої позивачем суми є на думку судової колегії надмірний, а стягнута судом першої інстанції сума морального відшкодування позивачу є недостатньою зважаючи на очевидний характер протиправності дій Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 і Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та тривалий характер допущених ними порушень. Тому об`єктивно оцінюючи ситуацію, як цього вимагає стаття 41 Конвенції, судова колегія на відшкодування моральної шкоди вважає за необхідне присудити позивачу компенсацію меншу за ту, що була ним заявлена, проте з урахуванням розумності, виваженості та справедливості – більшу, ніж визначено судом першої інстанції.
Виходячи з безумовної наявності факту душевних переживань у позивача внаслідок протиправності дій відповідачів по справі і порушення тим самим прав позивача, судова колегія врахувавши обставини справи і ступінь вини відповідачів визнає,  що 5 000 грн буде достатньою і розумною компенсацією моральної шкоди   позивачу, яка має бути відшкодована винними особами солідарно. 
Слід відмовити також в частині позовних вимог щодо стягнення судових витрат з відповідачів, оскільки позивач їх фактично не ніс; покладання обов`язку на суб`єкт владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення згідно ч. 1 ст.   382   КАС України оскільки це є правом суду, а не обов`язком; відсутні підстави для негайного виконання судового рішення в межах ст. 371 КАС України.
Оскільки судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, прийняте ним рішення підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог щодо: визнання протиправними дій Дніпропетровського обласного військового комісаріату відносно не нарахування та несплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за ОСОБА_1 в період з 18 травня 2014 року по 22 травня 2015 року та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити його нарахування та сплату; визнання протиправними дій Військової частини   НОМЕР_4 щодо не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки у кількості 10 календарних днів та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити її нарахування та виплату; а також в частині відмови у задоволенні позовних вимог відносно визнання протиправними дій Дніпропетровського обласного військового комісаріату, Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 щодо перевірки, нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги згідно приписів Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №460 від 17 вересня 2014 року, з прийняттям в наведеній частині іншої постанови, якою позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково.
Керуючись ст.ст. 242, 315, 317, 322 325, 328 КАС України, суд, -
П о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 – задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року – скасувати в частині задоволених позовних вимог щодо: визнання протиправними дій Дніпропетровського обласного військового комісаріату відносно не нарахування та несплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за ОСОБА_1 в період з 18 травня 2014 року по 22 травня 2015 року та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити його нарахування та сплату; визнання протиправними дій Військової частини   НОМЕР_4 щодо не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки у кількості 10 календарних днів та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити її нарахування та виплату; а також в частині відмови у задоволенні позовних вимог відносно визнання протиправними дій Дніпропетровського обласного військового комісаріату, Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 щодо перевірки, нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги згідно приписів Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №460 від 17 вересня 2014 року, і прийняти в наведеній частині іншу постанову.
Позовні вимоги ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Військової  частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не  виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 460 від 17 вересня 2014 року.          
Визнати протиправними дії щодо не нарахування та не сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відносно ОСОБА_1 , зокрема: Дніпропетровського обласного військового комісаріату в період з 18 травня 2014 року по 31 грудня 2014 року, Військової частини польова пошта НОМЕР_7 в період з 01 січня 2015 року по 28 квітня 2015 року, Військової частини польова пошта НОМЕР_6 в період з 28 квітня 2015 року по 30 квітня 2015 року, Військової частини польова пошта НОМЕР_4 в період з  30 квітня 2015 року по 22 травня 2015 року.
Зобов`язати нарахувати та перерахувати до Пенсійного фонду України за   ОСОБА_1 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування:  за період з 18 травня 2014 року по 31 грудня 2014 року - Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України, що є правонаступником Дніпропетровського обласного військового комісаріату; за період з  01 січня 2015 року по 28 квітня 2015 року - Військову частину НОМЕР_1 , що є правонаступником Військової частини польова пошта НОМЕР_7 ; за період з 28 квітня 2015 року по 30 квітня 2015 року - Військову частину польова пошта НОМЕР_3 , що є правонаступником Військової частини польова пошта НОМЕР_6 ; за період з  30 квітня 2015 року по 22 травня 2015 року - Військову частину НОМЕР_2 , що є правонаступником Військової частини польова пошта НОМЕР_4 .
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки за 2015 рік, і стягнути з Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2015 рік в розмірі  2     659,10 гривень.
Змінити рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року по адміністративній справі №804/5464/17 в частині вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, та стягнути солідарно з Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 , Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на користь ОСОБА_1 – моральну шкоду в розмірі 5000,00 (пять тисяч) грн.
В іншій частині  рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року по адміністративній справі №804/5464/17 – залишити без змін.
          Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
      
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов