КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  

    Апеляційне провадження                                                                   Доповідач - Кулікова С.В.
   №  22-ц/824/7940/2020

                                                  П О С Т А Н О В А
 
                                 І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
м. Київ                                                                                                      Справа № 757/48377/17-ц  
 
15 липня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді    - Кулікової С.В.
суддів                         - Желепи О.В.
                                  - Олійника В.І.
при секретарі             - Осінчук Н.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 квітня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Новака Р.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності дружини,-
 
                                          в с т а н о в и в :
 
У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 , третя особа:   ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності дружини.
Позов обґрунтовувала тим, що під час перебування  з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 нею була придбана квартира АДРЕСА_1 , яка належала їй на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому 31.03.1997  державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Шепелюк О.Г. Після смерті чоловіка вказане майно було відчужено позивачем 29.09.2015 року на користь ОСОБА_5 , який в подальшому подарував квартиру третій особі ОСОБА_3 . 
Разом з тим, рішенням Печерського районного суду від 19.04.2017  року було визнано за відповідачем  ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину квартира  АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті його батька. 
Однак позивач, вважає, що спірна квартира не має статусу суб`єкта спільної сумісної власності подружжя, оскільки була придбана за її власні кошти,  отримані від  узгодженого поділу грошей отриманих від продажу 27.11.1997 року спільної власності - двокімнатної квартири АДРЕСА_2 .
 Посилаючись на наведене, позивач просиласуд визнати за нею право особистої приватної власності дружини на  квартиру  АДРЕСА_1 .
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 11 квітня 2019 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності дружини - відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 квітня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позов.
Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначала, що судом першої інстанції не надано оцінки доказам, які були подані на підтвердження вимог, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що квартиру придбано за власні кошти.
Вказувала на те, що висновки викладені у постанові Верховного суду від 21.08.2018 року у справі № 757/32440/15-ц не можна вважати такими, які не доказуються при розгляді даної справи. Вважала, що судом формально вирішено справу із посиланням на положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України попри явну відмінність обставин у справі за її позовом від установлених під час розгляду справи № 757/32440/15-ц за позовом ОСОБА_2 .
Представник відповідача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 квітня 2019 року без змін, а апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - без задоволення. Також просив постановити ухвалу, якою визнати зловживання процесуальними правами дії позивача ОСОБА_1 з подання завідомо безпідставного позову за наявності чинного судового рішення по суті предмету спору по даній справи, як такі що суперечать завданню цивільного судочинства, та застосувати до позивача заходи процесуального примусу, а саме: стягнути з неї в дохід держави штраф в сумі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 6306 грн., посилаючись на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належно, представник відповідача надіслав клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача, із врахуванням заперечень та аргументів викладених у відзиві на апеляційну скаргу, тому колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи у їх відсутності.
Представник третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_8 підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити її.
Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_4 та перебувала з останнім у зареєстрованому шлюбі з 14.05.1983 (а. с.  17).
31.03.1997 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого продавець продав, а покупець купив нерухоме майно, яким є квартира за адресою АДРЕСА_3 . (а.с. 8 - 9).
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 18).
29.09.2015  року ОСОБА_1  продала спірну квартиру ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Доценко І. П. за реєстровим № 2437 (а.с. 11-14).
01.10.2015 року ОСОБА_5  подарував спірну квартиру ОСОБА_3  за договором дарування квартири, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Доценко І.П. за реєстровим № 2453 (а.с. 15-16).
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19.04.2017 року в цивільній справі № 757/32440/15-ц  позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_5 , Служба у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіния, вселення та скасування державної реєстрації права власності - задоволено частково. 
Встановлено факт того, що ОСОБА_10 , ОСОБА_4 та ОСОБА_10 є однією і тією ж особою.
Встановлено факто того, що ОСОБА_2 є сином ОСОБА_4 . 
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 . 
Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 29 вересня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_11 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Доценко І.П. та зареєстрований в реєстрі за № 2437.
Витребувано з володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 .
Вселено ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1 .
У задоволенні вимоги про скасування державної реєстрації права власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21.06.2017 року рішення першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про встановлення факту, що ОСОБА_10 , ОСОБА_4 та ОСОБА_10 є однією і тією ж особою та про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного 29 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні таких позовних вимог. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постановою Верховного суду  у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.08.2018 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 квітня 2017 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 21 червня 2017 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Відмовлено у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_2 про витребування 1/4 частини квартири  АДРЕСА_1  з чужого незаконного володіння. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 квітня 2017 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 21 червня 2017 року в частині задоволення позовних вимог  ОСОБА_2  про визнання за ним права власності на 1/4 частину квартири  АДРЕСА_1  в порядку спадкування за законом після смерті батька  ОСОБА_4 та вселення  ОСОБА_2 в квартиру  АДРЕСА_1 залишено без змін.
Зокрема, вищезазначеними судовими рішеннями суду першої та апеляційної інстанції, з чим погодився і суд касаційної інстанції встановлено, що придбана за час шлюбу квартира АДРЕСА_1 була спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .
Оскільки ОСОБА_1 у справі № 757/32440/15-ц не спростовула призумпцію спільної сумісної власності подружжя, суди і визнали за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 .
Так, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 стверджує, що квартира АДРЕСА_1 була придбана за її власні кошти, а тому просить суд визнати за нею право особистої приватної власності на цю квартиру.
Враховуючи вищезазначене, оскільки у справі № 757/32440/15-ц встановлено, що квартира АДРЕСА_1 була спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги про визнання права особистої приватної власності дружини на цю ж квартиру задоволенню не підлягають.
З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги про те, що висновки викладені у постанові Верховного суду від 21.08.2018 року у справі № 757/32440/15-ц не можна вважати такими, які не доказуються при розгляді даної справи, судом апеляційної інстанції відхиляються.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не надано оцінки доказам, які були подані на підтвердження вимог, у зв`язку з чим суд дійшов помилкового висновку що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що квартиру придбану за власні кошти, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 11 ЦПК України (2004 року) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.
Відповідно до ст.. 57 ЦПК України (2004 року) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. (ч. 1-2 ст. 58 ЦПК України (2004 року)).
Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. (ч.ч. 1-3 ст. 60 ЦПК України (2004 року)).
Аналогічні положення визначені у ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, ч.ч. 1 ст. 13 ЦПК України, ч.ч 1-2 ст. 76 ЦПК України, ч.ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України, ч. 1 ст. 81 ЦПК України.
Як вбачається з судових рішень, ухвалених у справі № 757/32440/15-ц, доводи ОСОБА_1 стосовного того, що спірна квартира придбана за особисті кошти ОСОБА_1 відповідно до вимог статей 57,60 ЦПК України 2004 року не підтверджені жодними належними доказами.
У даній справі, на підтвердження того, що квартира придбана за особисті кошти ОСОБА_1 , остання надала, зокрема, копію розписки від 15.03.1997 року про отримання нею завдатку за квартиру АДРЕСА_4 . Києва від ОСОБА_12 .
Разом з тим, подання у даній справі вказаного доказу, та не подання його під час розгляду справи № 757/32440/15-ц, дає підстави дійти висновку про не вчинення позивачем процесуальних дій під час розгляду справи № 757/32440/15-ц, в якій суди, зокрема встановлювали обставину щодо належності спірної квартири до спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , чи її належності ОСОБА_1 на праві приватної власності, тоді як відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що подання позивачем даного позову та нових доказів на підтвердження обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог, свідчать про незгоду ОСОБА_1 із рішеннями судів у справі № 757/32440/15-ц, та визнання за відповідачем ОСОБА_2 права власності на 1/4 частину квартири в порядку спадкування за законом після смерті батька.
При цьому, позивачем не обґрунтовано, що позбавило її можливості подати докази на підтвердження її заперечень щодо належності квартири до спільної сумісної власності та на підтвердження доводів, що спірна квартира належить їй на праві приватної власності, оскільки вона куплена за її власні кошти під час розгляду судами справи № 757/32440/15-ц.
Посилання на те, що їй було надано непрофесійну правову допомогу під час розгляду справи № 757/32440/15-ц, не може взагалі бути підставою для скасування рішення суду, тому не приймаються судом апеляційної інстанції. При цьому, слід зазначити, що особа сама обирає представника, який буде представляти її інтереси та надавати правову допомогу, та в будь-кий який час може відмовитись від його послуг.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 квітня 2019 року  ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд,-
 
                                         п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 квітня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але  може бути оскарженау касаційному порядку до Верховного Судупротягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.
 
Повний текст постанови складено 20 липня 2020  року

Головуючий:                                            Судді: