ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року	Львів	Справа № 344/3216/19 пров. № А/857/4794/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.
суддів:                                                                        Заверухи О.Б., Ніколіна В.В.,                    
за участю секретаря судових засідань –                     Михальської М.Р.,
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 березня 2020 року про закриття провадження (головуючий суддя: Антоняк Т.М., місце ухвалення - м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі структурного підрозділу Управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення, –
встановив:

ОСОБА_1 , 22.02.2019 звернувся в суд з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову № 145/1009m6/2018 від 26.07.2018 винесену головним інспектором будівельного нагляду Управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області Яворським М.Й. про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 96 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу на суму 4250 грн.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 березня 2020 року закрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі структурного підрозділу Управління державної  архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області про визнання нечинною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Із цією ухвалою суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з порушенням норми процесуального права, а тому просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02.11.2018, на яке посилається суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, було скасовано Восьмим апеляційним адміністративним судом 07.02.2019 і є нечинним, а тому не могло бути однією з підстав для закриття провадження у справі. Однак, судом першої інстанції не враховано вищенаведених обставин і безпідставно закрито провадження у цій справі на підставі п. 4. ч. 1 ст. 238 КАС України.
Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.
У відповідності до ч. 4 ст. 229 і ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлених про дату, час, місце розгляду справи не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.
Закриваючи провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1  ст. 238 КАС України, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позовні вимоги в межах розглядуваної справи є тотожними з вимогами, що вже розглянуті судом у справі № 344/12028/18.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що 08 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача - Управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову  по справі про адміністративне правопорушення № 145/1009/m6/2018 від 26.07.2018, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 96 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 4250 грн.
Однак, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2019, яка набрала законної сили, рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2018 року у справі № 344/12028/18 скасовано, а в задоволенні адміністративного позову відмовлено, оскільки позивач при зверненні до суду з адміністративним позовом про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення № 145/1009/m6/2018 від 26.07.2018 до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області, який як структурний підрозділ Державної архітектурно-будівельної інспекції України не може виступати, як самостійний суб`єкт у публічному спорі, невірно обрав спосіб захисту порушеного права.
Крім цього, у цій постанові вказано, що позивач не позбавлений можливості подати позов до належного відповідача з метою захисту своїх прав та інтересів.
Проаналізувавши вказані обставини та п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції про закриття провадження у цій справі. 
Оскільки при повторному зверненні до суду про скасування постанови № 145/1009m6/2018 від 26.07.2018, позивачем завлено позов до належного відповідача - Державної архітектурно-будівельної інспекції України. Тобто, суб`єктний склад у розглядуваній справі і у справі № 344/12028/18 є відмінним один від одного, що у свою чергу, виключає можливість застосування п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України і закриття провадження у справі.
Також, відповідно до ч. 2  ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України,  суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі є передчасною та прийнята з порушення вимог КАС України, оскільки підстави для закриття провадження у цій справі відсутні.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при закритті провадження у справі допустив порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, що відповідно до приписів ст. 320 КАС України є підставою для скасування ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.
Керуючись ст. ст. 238, 313, 315, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд –

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 березня 2020 року про закриття провадження у справі № 344/3216/19 – скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	В. В. Ніколін  	
Повне судове рішення складено 03.07.2020