РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2020 року
м. Рівне

Справа № 569/10527/15-ц
Провадження № 22-ц/4815/291/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.,
секретар судового засідання - Пиляй І. С., 

учасники справи:
позивач за первісним позовом,
відповідач за зустрічним позовом - Відкрите акціонерне товариство «Банк Універсальний», 
правонаступником якого є
Акціонерне товариство «Універсал Банк»,
відповідач за первісним позовом,
позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,
відповідач за первісним позовом,
третя особа на стороні позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_3 ,
відповідач за первісним позовом,
третя особа на стороні позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 грудня 2019 року у складі судді Смолій Л. Д., ухвалене в м. Рівне о 17 годині 25 хвилин, дата складання повного тексту рішення невідома, 

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (правонаступник Акціонерне товариство «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 28 вересня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №07-595-КФ-2007, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 75000 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,45 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту до 27.09.2027 року, а 18 березня 2008 року сторони уклали додаткову угоду до кредитного договору, згідно п.1.2 якої термін сплати процентів та відповідної частини кредиту встановлюється: останній робочий день, що передує 10 числу кожного місяця. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 28 вересня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсалбанк», та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 1, згідно з яким останній поручився перед кредитором за належне виконання усіх зобов`язань ОСОБА_1 у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник. Аналогічний договір поруки укладено із ОСОБА_3 . У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором від 28 вересня 2007 року станом на 19 травня 2015 року загальна сума заборгованості за кредитним договором № 07-595-КФ-2007 від 28.09.2007 року становить 68323 долари США 72 центи, з якої заборгованість по сумі кредиту 61278,04 долари США, в т.ч. прострочена заборгованість по сумі кредиту 1358,08 доларів США, відсотки 6002,99 доларів США, пеня 1042,69 доларів США. Таку суму і просив стягнути на свою користь з відповідачів солідарно.

ОСОБА_1  звернувся із зустрічним позовом до ПАТ «Універсал Банк» як правонаступника ВАТ «Банк «Універсальний», треті особи на стороні позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки. В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_1 посилався на те, що договір між ним та банком укладений з порушенням вимог ч. 3 п. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ЗУ «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом і іпотечними сертифікатами», у ньому не зазначено ряд істотних умов, які необхідні для договорів даного виду. Окрім того зазначав, що банком приховано в умовах кредитного договору № 07-595-КФ-2007 від 28 вересня 2007 року важливу, об`єктивну та необхідну інформацію щодо фактичного значення реальної процентної ставки і абсолютного значення подорожчання кредиту. Окрім того, посилаючись на ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» вважає, що правочин укладений між ним та банком здійснений з використанням нечесної підприємницької практики, під впливом обману, а тому в силу вимог ст. 230 ЦК України є недійсним. 

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 грудня 2019 року первісний позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з кожного окремо в солідарному порядку з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 07-595-КФ-2007 від 28.09.2007 року в загальній сумі 68323 долари США 72 центи з якої: заборгованість по сумі кредиту 61 278,04 долари США, в тому числі прострочена заборгованість по сумі кредиту 1358,08 долари США, 6002,99 долари США відсотків, 1042,69 долари США пені. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» витрати по сплаті судового збору в розмірі по 1218 гривень з кожного. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Універсал Банк», треті особи на стороні позивача, що не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним кредитного договору, додаткової угоди до кредитного договору від 18 березня 2008 року за № 07-595-КФ-2007 року та додаткової угоди № 1 до кредитного договору від 23 квітня 2009 року за № 07-595-КФ-2007 та договору іпотеки № 07-595-ІФ-2007 від 28 вересня 2007 року відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених первісних позовних вимог вмотивоване положеннями ч. 2 ст. 1050 ЦК України та обґрунтоване тим, що ПАТ «Універсал Банк» пред`явив позичальникові та поручителям вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, тим самим змінивши строк виконання основного зобов`язання, яке відповідачами не було виконано у визначений строк.

Рішення суду першої інстанції частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог вмотивоване відсутністю належних та достовірних доказів на підтвердження обставин, які б у відповідності з ч. 1 ст. 215 ЦК України тягнули за собою визнання недійсними договору кредиту, додаткових угод до договору кредиту та договору іпотеки. Судом також враховано недоведеність факту обману зі сторони Банку, наявність умислу в його діях, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, а нерозуміння позичальником запропонованих Банком умов кредитного договору, на які він погодився та виконував впродовж тривалого терміну добросовісно, або неможливість їх оцінити в сукупності в момент укладення, не є обманом зі сторони Банку. 

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує на те, що при укладенні договору кредиту Банком були порушені його права споживача, і ці порушення виявилися в тому, що Банк не надав повної та вичерпної інформації про сукупну вартість кредиту, тип відсотків та вартість супутніх послуг. Додає, що підписуючи договір кредиту, він усвідомлював, що бере у тимчасове користування 75 000 доларів США строком на 240 місяців та кінцевою датою погашення 27.09.2027 року з процентною ставкою 13,45% річних. Разом з тим, він сплатив Банку винагороду за видачу кредиту в розмірі 1,5% від суми кредиту на день здійснення платежу, про що йому не було повідомлено до укладення договору, що вказує на завуальованість як тексту договору, так і відсотків за договором. Звертає увагу, що в договорі кредиту відсутні обов`язкові дані, передбачені Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту № 168 від 10.05.2007 року. Зазначає, що за даними проведеної у справі судової експертизи, реальна процентна ставка за договором про надання кредиту становить 15,82%, а абсолютне значення подорожчання кредиту складає 108 229,82 доларів США, що не відповідає істотним умовам договору. В частині вимог до поручителів не погоджується із застосуванням до них положень ст. 559, 1050 ЦК України, оскільки передбачене ними пред`явлення вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Стверджує, що сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі, ухвалити нове судове рішення, яким зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві АТ «Універсал Банк» вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, апеляційну скаргу - безпідставною, у зв`язку з чим просить її відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без зміни.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення. 

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Судом встановлено, що 28 вересня 2007 р. між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк» та   ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 07-595-КФ-2007, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 75 000, 00 дол. США з відсотковою ставкою 13,45 % річних на строк до 27.09.2027 року ( далі Кредитний договір) (а.с. 6-9, т. 1).

Відповідно до копії заяви на видачу готівки № 54_143 від 28 вересня 2007 року позичальнику ОСОБА_1 ВАТ "Банк Універсальний" видало 75 000 доларів США кредитних коштів згідно кредитного договору № 07-595-КФ-2007 від 28.09.2007 року.

18 березня 2008 року сторони за Кредитним договором уклали Додаткову угоду до Кредитного договору, згідно п.1.2 якої термін сплати процентів та відповідної частини кредиту встановлюється: останній робочий день, що передує 10 числу кожного місяця. (а.с. 12-13, т.1).

У зв`зку із зверненням позичальника 23 квітня 2009 року між ВАТ "Універсал Банк" та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 07-595-КФ-2007 від 28.09.2007 року відповідно до якої сторони погодили, що встановлення ануїтетного графіку погашення кредиту, наданого згідно Договору, відбудеться з «23»квітня 2009 року.

Відповідно до п. 6.1.1 Кредитного договору Позичальник зобов`язується своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені даним Договором терміни, а також виконувати інші свої зобов`язання згідно Договору.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 28 вересня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 1, згідно з яким ОСОБА_3 поручилась за належне виконання усіх зобов`язань позичальником ОСОБА_1 перед кредитором у їх повному обсязі.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 07-595-КФ-2007 від 28.09.2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_2 28.09.2007 року укладено договір поруки № 2, відповідно до якого поручитель ОСОБА_2 зобов`язується перед кредитором відповідати за всіма зобов`язаннями позичальника ОСОБА_1 , що випливають з кредитного договору № 07-595-КФ-2007 від 28.09.2007 року.

28 вересня 2007 року між ВАТ "Банк Універсальний" та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 07-595-ІФ-2007 (а.с 78-79, т. 1) відповідно до умов якого в забезпечення виконання зобов"язань за кредитним договором № 07-595-КФ-2007 від 28.09.2007 року Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю належне йому майно: домоволодіння в АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0456 га, що знаходиться за цією ж адресою.

В пункті 10.4 Кредитного договору зазначено: шляхом підписання даного Договору сторони прийшли до згоди про те, що у випадку виникнення у Позичальника простроченої заборгованості по погашенню кредиту та/або по сплаті процентів за користування ним, чи інших платежів строком більше 10-ти календарних днів, Банк надсилає Позичальнику повідомлення, в якому зазначається сума прострочки та термін сплати. У випадку невиконання Позичальником вимог Банку, в термін, встановлений у повідомленні, дата погашення кредиту, вказана в п. 1.1 Договору, вважається такою, що настала на наступний день після дати, зазначеної у повідомленні. В цю дату Позичальник зобов`язується повернути Банку суму кредиту у повному об`ємі, проценти та інші платежі, передбачені даним Договором.

23 січня 2015 року ПАТ "Універсал Банк" надіслав ОСОБА_1 вимогу повернути Банку прострочену суму заборгованості. У випадку невиконання вимоги про повернення простроченої суми заборгованості термін повернення кредиту визнається Банком таким, що настав достроково на 61 день з моменту отримання цієї вимоги( а.с.35.т.1).

ОСОБА_1 вимога Банку отримана 2 лютого 2015 року, що стверджується поштовим повідомлення про вручення( а.с.35.т.1 зворот). 

Зазначене дає підстави для висновку, що Банк змінив строк кредитування і, враховуючи умови Банку та отримання 02.02.2015 ОСОБА_1 вимоги, строк повернення кредиту настав 6 квітня 2015 року(02.02.2015 + 61 день). 

Ухвалюючи рішення про задоволення вимог ПАТ «Універсал Банк», суд першої інстанції у своєму рішенні вказав, що такі вимоги є законні та ґрунтуються на наявних в матеріалах справи доказах.

Апеляційний суд з таким висновком погодитись не може, оскільки вимоги Банку є законним частково, виходячи із слідуючого.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Звертаючись до суду з позовом ПАТ «Універсал Банк» просив стягнути солідарно із позичальника та поручителів  заборгованість за кредитним договором в загальній сумі  68323 долари США 72 центи, яка складається: суму тіла кредиту 61278,04 долари США, відсотки за користування кредитом, нараховані по 19.05.2020 року в сумі 6002,99 доларів США та пені 1042,69 долари США, що розрахована банком у іноземній валюті.

Порука є одним із видів забезпечення виконання зобов`язання (частина перша статті 546 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Відповідно до ч. 1,2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки та зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов`язання застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред`явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Такий позов слід пред`явити протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання

ВАТ "Банк Універсальний" уклало з поручителями договори поруки, згідно з умовами яких поручителі зобов`язалися перед ВАТ "Банк Універсальний" як кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, а у випадку їх невиконання кредитор мав право звернутися з письмовою вимогою про виконання зобов`язань за кредитним договором до позичальника та кожного з поручителів.

Згідно п. п. 6,7 Договорів поруки № 1 та № 2 (а.с.15,16 т.1) у випадку невиконання Боржником зобов`язань за Кредитним договором Кредитор повідомляє про це Поручителя шляхом направлення йому письмової вимоги із зазначенням суми грошових коштів та рахунків, на які Поручитель зобов`язаний повернути вказані кошти. Поручитель зобов`язаний сплатити кредитору суму боргу не пізніше 10 діб після отримання повідомлення кредитора. 

У п.1.2 Додаткової угоду від 18 березня 2008 року до Кредитного договору сторони погодили термін сплати процентів та відповідної частини кредиту - останній робочий день, що передує 10 числу кожного місяця.

Останній платіж по погашенню кредиту ОСОБА_1 здійснив 28.11.2014 року відповідно до якого погашено 37,58 дол. США тіла кредиту та 365,71 дол. США відсотків за користування кредитом за розрахунковий період з 10.11.2014 року по 09.12.2014 року. Наступний платіж позичальник мав сплатити за розрахунковий період з 10.12.2014 року по 09.01.2015 року не пізніше 09.01.2015 року. 

Протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням, тобто з 09.01.2015 року до 09.07.2015 року, Банк мав право пред`явити позов до поручителів про стягнення заборгованості Позичальника за кредитним договором.

Встановлено, що з позовом ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду поза межами шестимісячного строку, визначеного частиною четвертою статті 559 ЦК України, - 24.07.2015 року, тобто, після припинення поруки.

Зазначене дає підстави для висновку про незаконність вимог Банку до поручителів  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а тому рішення в цій частині слід скасувати, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову до поручителів.

Не можна вважати законність рішення суду першої інстанції про стягнення відсотків за користування кредитом, нарахованих Банком з 06.04.2015 року по 19.05.2015 року у сумі 1553,52 дол. США, та суми пені, яка обрахована в іноземній валюті в сумі 1042,69 дол. США, враховуючи наступне.

Направивши ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення на 61-й день, з дня отримання вимоги, усієї суми кредиту, Банк змінив строк кредитування, визначивши його до 6 квітня 2015 року(02.02.2015 + 61 день). Після закінчення строку кредитування Банк не вправі нараховувати відсотки за користування кредитом.

Велика Палата Верховного Суду в постанові   від 28 березня 2018 року у справі № 4/9519/12
вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до п. 9.1 Кредитного договору при порушенні строків погашення кредиту або сплати процентів за користування кредитом позичальник додатково сплачує пеню за кожен день прострочення платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплачених вчасно сум за кожен день прострочення платежу за весь час прострочення.

За визначенням ст. 1 Закону України «Про Національний банк України» від 20.05.99 р. № 679-XIV облікова ставка Національного банку України це один із монетарних інструментів, за допомогою якого Національний банк України встановлює для банків та інших суб`єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів. 

Виходячи з умов Кредитного договору та суті облікової ставки Національного банку України, вимоги ПАТ «Універсал Банк» про стягнення пені, нарахованої у доларах США, є незаконними і рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

Судом встановлено, що Позичальник за рахунок кредитних коштів сплатив Банку комісійну винагороду за видачу кредитних коштів у розмірі 1,5 % від суми кредиту, що становить 1125 дол. США у відповідності до п.2.1.4 Кредитного договору.

Пунктом 2.1.4 Кредитного договору передбачено обов`язок сплати Позичальником винагороди для Банку за видачу кредитних коштів у розмірі 1,5 % від суми кредиту.

Судом встановлено, Банк уклав з ОСОБА_1 кредитний договір на 75 000 дол. США. Однак, Банк видав позичальнику тіло кредиту у сумі 73725 дол. США. 1125 дол. США кредитних коштів позичальнику не видано. Відповідно до Розрахунку сукупної вартості кредиту 1125 дол. США банк позичальнику не видав, а зарахував цю суми як комісійний платіж Банку за надання кредиту.

Оскільки наданий кредит ОСОБА_1 є споживчим кредитом, то на правовідносини сторін поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», згідно положень частин першої, другої та п`ятої статті 18 якого продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Відповідно до положень абзацу 2 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
За частиною 2 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. 

Умова пункту 2.1.4 Кредитного договорупро надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемною.

Відрахування тіла кредиту в сумі 1125 дол. США як комісійного платежу Банку за видачу кредиту на підставі пункту 2.1.4 Кредитного договору суперечить Закону України «Про захист прав споживачів», а тому Банк не вправі звертатись з вимогою про повторне стягнення цієї суми.

Враховуючи наведене, до стягнення з Позичальника ОСОБА_1 на користь Банку підлягає заборгованість за кредитним договором № 07-595-КФ-2007 від 28.09.2007 року в сумі 64 602 долари США і 51 цент, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 60 153,04 долари США, заборгованість за відсотками - 4 449,47 доларів США.

Решта позовних вимог Банку задоволенню не підлягають з підстав, наведених вище.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору, Додаткової угоди до кредитного договору від 18 березня 2008 року за № 07-595-КФ-2007 року, Додаткової угоди № 1 до кредитного договору від 23 квітня 2009 року за № 07-595-КФ-2007 та Договору іпотеки № 07-595-ІФ-2007 від 28 вересня 2007 року, як таких, що вчинені під впливом обману, з порушенням норм Закону України «Про захист прав споживачів», суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про їх безпідставність та недоведеність.

Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Встановивши, що банк у письмовій формі надав позичальнику у повному обсязі всю необхідну інформацію, сторони узгодили всі істотні умови оспорюваних договорів, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, умови договорів поруки та іпотечного договору, ОСОБА_1 особистими підписами засвідчив, що він погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник погодився до підписання договорів з усіма умовами, на яких банк здійснює кредитування, та загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов`язаних з отриманням та поверненням кредиту, а також свідомо обрав умови кредитування, викладені у договорі. Отже, оспорювані договори не можуть бути визнані недійсним у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» та норм ЦК України.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд. 

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як видно з матеріалів справи ПАТ «Універсал Банк» понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору розмірі 3654 грн. за подачу позовної заяви. 

Враховуючи, що позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» підлягають до задоволення частково, то у відповідності до ст.141 ЦПК України, вказана сума підлягає відшкодування відповідачем пропорційно до розміру задоволених позовних вимог Банку у сумі 2 172 гривні 42 копійки.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю  або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового  рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 грудня 2019 року скасувати в частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та стягнення судових витрат.

Позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (правонаступник Акціонерне товариство «Універсал Банк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 07-595-КФ-2007 від 28.09.2007 року в сумі 64 602 (шістдесят чотири тисячі шістсот два) долари США і 51 цент, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 60 153,04 долари США, заборгованість за відсотками - 4 449,47 доларів США.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення пені та у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2 172 (дві тисячі сто сімдесят дві) гривні 42 копійки.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 вересня 2020 року.

Головуючий                                                Ковальчук Н. М.

Судді:                                                        Хилевич С. В.

Шимків С. С.