Дата документу 30.06.2020 Справа № 336/2465/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 336/2465/19                                        Головуючий у 1 інстанції: Зарютін П.В.
№ 22-ц/807/2042/20                                                Суддя-доповідач: Крилова О.В.
 
ПОСТАНОВА
               ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року        м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Кухаря С.В.
                       Полякова О.З.
секретар:                Бєлова А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином,

ВСТАНОВИВ

В квітні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.

В обґрунтування позову зазначав, що слідчим відділом прокуратури Запорізької області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42017081020000126, внесеному до ЄРДР 25.10.2017 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.366 КК України за заявою ОСОБА_1 щодо внесення слідчим СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізьій області Зайцевим Є.С. недостовірних відомостей до офіційних документів у кримінальному провадженні №12015080080003335. Так, позивач звертався до суду із вимогами про скасування постанови від 31.10.2018 старшого СВ прокуратури Запорізької області Маханькова Д.Ю. про закриття цього кримінального провадження, у якому він визнаний потерпілим. Постанова про закриття цього провадження винесена вперше слідчим Тибієм В.В. 28.02.2018. Скарги, подані ОСОБА_1 до слідчого судді з цього приводу, в порядку ст.303 КПК України, задоволені, крім того, скасована постанова прокурора відділу прокуратури Запорізької області про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілим. Протиправна бездіяльність СВ Прокуратури Запорізької області Маханькова Д.Ю. виразилася у незалученні ОСОБА_1 в якості потерпілого, відповідно, він не був допитаний у якості потерпілого з 25.10.2017 по теперішній час, не були вчинені інші слідчі дії, що спричинило завдання моральної шкоди позивачу. Також, позивач у якості підстави для відшкодування шкоди вказує й невиконання слідчим ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Крамаренко І.А. у справі №335/5130/18, пр.1-кс/335/3469/2018, постановленою 06.06.2018 за його скаргою. Наголошує, що постанова від 31.10.2018 про закриття кримінального провадження ідентична змісту постанови від 28.02.2018, включаючи помилку у кваліфікації злочину, що свдчить про її винесення без проведення слідчих дій. 
Згідно з позовом, завдана шкода полягає у перенесених душевних і моральних стражданнях, нервових стресах через необхідність витрачання додаткових зусиль по відновленню порушених процесуальних прав. Крім того, позивач внаслідок протиправного рішення старших слідчих СВ ПЗО ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , їх бездіяльності втратив віру у законність і справедливість влади, що завдає душевні страждання, спричиняє зміну укладу життя. Розмір завданої моральної шкоди ОСОБА_1 оцінює в 510 000,00 гривень. 
До суми завданої позивачу матеріальної шкоди (реальних збитків) у загальному розмірі 4 228,76 гривень за змістом позову включені: 850,00 гривень за консультацію щодо складання та подання заяви до прокуратури Запорізької області від 27.12.2018, 850,00 гривень за консультацію щодо звернення до слідчого судді із скаргою на постанову про закриття кримінального провадження, 552,76 гривень та 850,00 гривень за розробку та складання проекту скарги від 27.12.2018, тобто, як вказано у позові (а.с.208) — витрати на юридичні послуги до подання цивільного позову 18.04.2018 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди), а також, витрати на ксерокопіювання позовної заяви від 20.03.2019, які становлять 276,00 гривень.
До витрат з надання професійної правничої допомоги щодо розгляду справи (а.с.209), заявлених до стягнення у сумі 3 800,00 гривень, за змістом позову позивач відносить: 700,00 гривень за підготовку уточненої позовної заяви, сплачені 14.05.2019, 1 400,00 гривень — за складання відповіді на відзив ГУДКСУ від 22.07.2019, 500,00 гривень — за складання пояснень щодо заперечень на відповідь на відзив від 16.09.2019, та 1 200,00 гривень — за складання остаточної уточненої позовної заяви.
Витрати на копіювання та поштові витрати (а.с.209) (заявлені до стягнення у сумі 710,00 гривень), згідно з позовом складаються з витрат на копіювання уточненої позовної заяви — 45,00 гривень, відповіді на відзив ГУ ДКСУ від 22.07.2019 — 250,00 гривень, поштових витрат у зв`язку із розісланням відзиву — 75,00 гривень, на ксерокопіювання пояснень щодо заперечень від 23.09.2019 — 100,00 гривень та документів до останньої редакції позовної заяви, - 240,00 гривень.
Згідно з позовом, 22.11.2018, 10.12.2018 та 17.12.2018 позивач звертався до прокуратури Запорізької області із заявою та скаргами про надіслання копії постанови про закриття кримінального провадження від 31.10.2018, вказаної вище, яку отримав 23.12.2018, тобто, протягом цього часу був позбавлений можливості оскарження рішення слідчого в судовому порядку. що завдало йому моральних страждань.

Згодом уточнивши позовні вимоги та посилаючись на зазначені обставини просив суд, стягнути з Державної казначейської служби України на його користь: 510 000,00 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок винесення протиправного рішення, вчинення протиправної бездіяльності прокуратурою Запорізької області, 4 238,76 гривень на відшкодування матеріальної шкоди, завданої йому внаслідок винесення протиправного рішення, вчинення протиправної бездіяльності прокуратурою Запорізької області, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 800,00 гривень, судові витрати, пов`язані із підготовкою та розглядом справи у сумі 710,00 гривень, - за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання цієї суми з єдиного казначейського рахунку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2020 року у задоволенні позову відмовленою.

Не погоджуючись з рішенням суду,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з копією витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 29.10.2017, за заявою ОСОБА_1 25.10.2017 внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.366 КК України за №42017081020000126 з приводу незаконних дій слідчого СВ Шевченківського ВП ДВП ГУНП в області, який ймовірно вніс неправдиві відомості до документів по кримінальноиу провадженню, внесеному до ЄРДР за №12015080080003335. Досудове розслідування здійснюється прокуратурою Запорізької області, слідчий — Тибій В.В., до групи прокурорів входить прокурор ОСОБА_4 (а.с.7).
Відповідно до заяви та двох скарг ОСОБА_1 , адресованих заступнику прокурора Запорізької області та начальника СВ прокуратури Запорізької області протягом листопада-грудня 2018 року, заявник просить надати йому копію постанови про закриття вказаного кримінального провадження (а.с.8-10). 
За повідомленням прокурора Прокуратури Запорізької області Проценко М. від 13.07.2018, клопотання ОСОБА_1 від 01.07.2018 щодо долучення документів до матеріалів кримінального провадження №42017081020000126 від 26.10.2017 задоволені, звернення від 01.07.2018 щодо перевірки законності дій слідчого Зайцева Є.С. при складанні рапорту долучені до матеріалів провадження, будуть перевірені слідчим шляхом.
Згідно з повідомленням прокурора Прокуратури Запорізької області Проценко М. від 13.12.2018, внаслідок розгляду звернень ОСОБА_1 від 29.11.2018, 10.12.2018, за результатами розслідування кримінального провадження №42017081020000126 від 25.10.2017 слідчим слідчого відділу прокуратури області Маханьковим Д.Ю. 31.10.2018 винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України. Як видно з повідомлення, в додатках вказано копію постанови про закриття кримінального провадження (а.с.11).
Постановою старшого слідчого відділу прокуратури Запорізької області Тибія В.В. від 28.02.2018 (а.с.41-45) за матеріалами кримінального провадження №42017081020000126 від 25.10.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, досудове розслідування за яким проводилось за заявою ОСОБА_1 , оскільки в діях співробітника правоохоронного органу ОСОБА_5 виключається наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 366 КК України, з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, вказане кримінальне провадження закрито.
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя у справі №335/5130/18, пр.1-кс/335/3469/2018 від 06.06.2018 скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Запорізької області про закриття кримінального провадження від 28.02.2018 року, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42017081020000126 від 25.10.2017 року, задоволено, постанову старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Запорізької області від 28.02.2018 року про закриття кримінального провадження за №42017081020000126 від 25.10.2017 року за ч.1 ст.366 КК України - скасовано. Матеріали кримінального провадження №42017081020000126 від 25.10.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України - повернуто для подальшого проведення досудового розслідування (а.с.12-14, ідентифікатор рішення у ЄДРСР 74553877). 
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя у справі №335/6481/18, пр.1-кс/335/4329/2018 від 14.06.2018 скаргу  ОСОБА_1 на постанову прокурора відділу прокуратури Запорізької області Проценко М.В. про відмову у визнанні потерпілим від 26.12.2017 року у кримінальному провадженні №42017081020000126 від 25.10.2017 року,- задоволено, постанову прокурора відділу прокуратури Запорізької області про відмову у визнанні потерпілим від 26.12.2017 року у кримінальному провадженні №42017081020000126 від 25.10.2017 року — скасовано (а.с.15-16, ідентифікатор рішення у ЄДРСР 74730645).
Постановою старшого слідчого відділу прокуратури Запорізької області Маханькова Д.Ю. від 31.10.2018 (а.с.36-40) за матеріалами кримінального провадження №42017081020000126 від 25.10.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, досудове розслідування за яким проводилось за заявою ОСОБА_1 , оскільки в діях співробітника правоохоронного органу ОСОБА_5 виключається наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 366 КК України, з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, вказане кримінальне провадження закрито.
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя у справі №335/2946/18, пр.1-кс/335/237/2019 від 07.02.2019 скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Запорізької області про закриття кримінального провадження від 31.10.2018, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42017081020000126 від 25.10.2017 року, задоволено, постанову старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Запорізької області від 31.10.2018 про закриття кримінального провадження за №42017081020000126 від 25.10.2017 року за ч.1 ст.366 КК України — скасовано, матеріали кримінального провадження 42017081020000126 від 25.10.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України - повернуто для подальшого проведення досудового розслідування (а.с.18-20, ідентифікатор рішення у ЄДРСР 79741926).
Судом першої інстанції також встановлено також, що 20.02.2017 між фахівцем у галузі права (диплом АР №30388528 спеціаліста, виданий Гуманітарним університетом “ЗІДМУ” про отримання повної вищої освіти за спеціальністю “правознавство” і здобуття кваліфікації юриста) ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги №1/20/02/2017, за яким ОСОБА_6 зобов`язався надавати ОСОБА_1 правову допомогу (юридичні послуги) у реалізації його прав та захисті законних інтересів, включаючи участь у судових засіданнях, консультації щодо подання до суду процесуальних документів, розробку та складання проектів процесуальних документів, ознайомлення із матеріалами судових справ тощо (а.с. 25-28).
Також позивачем до матеріалів справи долучені акти (їх копії) здавання-приймання юридичних послуг із копіями розрахунків вартості за договором №1/20/02/2017 від 20.02.2017 про надання правової допомоги: від 03.01.2019 ( розробка та складання скарги від 03.01.2019 слідчому судді про бездіяльність службових осіб прокуратури Запорізької області на суму 850,00 гривень), від 27.12.2018 у кількості 2 од. (розробка та складання скарги від 27.12.2018 на суму 850,00 гривень кожний акт), від 04.03.2019 (розробка та складання проекту заяви до прокурора Запорізької області на бездіяльність службових осіб щодо невиконання рішення суду на суму 552,76 гривень), від 14.03.2019 (розробка та складання проекту процесуальних документів — уточненої позовної заяви на суму 706,93 гривень), від 20.03.2019 (розробка та складання проекту процесуальних документів: позову від 20.03.2019 на суму 1 805,74 гривень), від 22.07.2019 (розробка та складання відповіді на відзив на суму 1 400,00 гривень), від 16.09.2019 (розробка та складання проекту процесуальних документів: пояснень на заперечення на відповідь на відзив на суму 500,00 гривень), наданих фахівцем у галузі права ОСОБА_6 , а також платіжні документи про сплату ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 , як фізичній особі, таких сум: копія квитанції від 16.03.2019 на суму 850,00 гривень, копії квитанції від 21.12.2018 на суму 650,00 та 200,00 гривень, копія квитанції від 02.01.2018 на суму 850,00 гривень, копія дублікату квитанції від 02.03.2019 на суму 552,76 гривень, копія платіжних доручень від 16.03.2019 на суму 850,00 та 950,00 гривень, дублікати чеків від 17.07.2019 на суму 700,00 та 700,00 гривень, дублікат чека від 16.09.2019 на суму 500,00 гривень, дублікати чеків від 25.10.2019 на суму 700,00 та 500,00 гривень, 
Розрахунок витрат на копіювання послуг від 22.07.2019 судом не приймається, оскільки за його змістом, витрати у сумі 325,00 гривень, згідно з розшифровкою прописом — 240,00 гривень, крім того, здійснений у зв`язку із провадженням справи у касаційній інстанції (а.с.132). Інші розрахунки витрат на копіювання не підтверджені належним чином, так розрахункові документи подані у копіях, у сумах, які не відповідають наведеним розрахункам, тобто, суперечать основним положенням про докази (параграф 1 гл. 5 розділу І ЦПК України).
Крім того, останній розрахунок розміру компенсації витрат на правову допомогу, надану ОСОБА_1 ОСОБА_6 на суму 1 203,32 гривні від 25.10.2019, як видно з його змісту, здійснений за складання проекту відповіді на відзив ДКСУ на уточнений позов у цій справі, натомість, цей розрахунок доданий до останньої редакції позовної заяви, поданої до суду 28.10.2019 на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 23.10.2019. Також, як видно з акту здавання-приймання юридичних послуг від 25.10.2019 на суму 1 200,00 гривень, у ньому зазначено про надану юридичну послугу, що не відповідає розрахунку — розробка та складання проекту процесуальних документів: на уточнену кінцеву позовну заяву.

Як зазначив суд першої інстанції, позивачем у якості підстави для відшкодування матеріальної та моральної шкоди зазначено рішення та бездіяльність старших слідчих слідчого відділу прокуратури Запорізької області Маханькова Д.Ю. та Тибія В.В., які полягають у винесенні постанов про закриття кримінального провадження № 42017081020000126, внесеного до ЄРДР 25.10.2017 за ознаками вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.366 КК України, а також, у відмові ОСОБА_1 у визнанні його потерпілим у цьому провадженні, порушенні його права на надання пояснень (показань) щодо вчиненого відносно нього кримінального правопорушення (злочину) відповідно до ст. 56 КПК України, не вчиненні інших необхідних слідчих дій під час здійснення досудового розслідування, зокрема, невиконанні старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Запорізької області Маханьковим Д.Ю. ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя Крамаренко І.А. у справі №335/5130/18, пр.1-кс/335/3469/2018, постановленої 06.06.2018 за його скаргою.
Предметом позову є відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, бездіяльністю старших слідчих слідчого відділу прокуратури Запорізької області Маханькова Д.Ю. та Тибія В.В.

Як зазначив суд першої інстанції, відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції щодо безпідставності позову, судова колегія враховує наступне.

Згідно з статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно з статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до загальних підставі цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Для наявності підстав для зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.

При цьому, сам факт винесення зазначених вище ухвал слідчим суддею, якими за результатами розгляду скарг позивача скасовувалися постанови про закриття провадження, не тягнуть наслідків цивільно-правового характеру і не можуть бути доказом того, що дії та бездіяльність посадових осіб Прокуратури Харківської області заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені вказані ухвали слідчим суддею, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Такий правовий висновок викладений і у Постанові Верховного Суду від 02 грудня 2019 року у справі № 638/7540/17 провадження № 61-48688св18.

Таким чином, відмовляючи позивачу у відшкодуванні моральної шкоди, суд першої інстанції, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із недоведеності позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що в силу вимог статті 81 ЦПК України року є процесуальним обов`язком позивача.

Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, а отже, і заподіяння моральної шкоди, розмір якої жодним чином не обґрунтований.

Посилання заявника у апеляційній скарзі на те, що суд не врахував правових висновків, зроблених Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16, є безпідставними, оскільки висновки суду першої інстанції не суперечать вказаній постанові. 
Так, постановою від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16 Верховний Суд України відмов у задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, тоді як постановою від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17 - відправив справу на новий розгляд у зв`язку із тим, що суди припустились взаємовиключних висновків про одночасне застосування до спірних правовідносин положень статей 1172 та 1176 ЦК України.

Доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не є підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права. Наведені у апеляцій скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2020 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 8 липня 2020 р.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        С.В. Кухар

       О.З. Поляков