Справа № 127/18534/19                                                                
Провадження № 22-ц/801/1223/2020
Категорія: 68
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
Іменем України

08 вересня 2020 року	  	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,
суддів: Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,
з участю секретаря судового засідання Богацької О.М.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №2
апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кудельського Андрія Анатолійовича 
на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 березня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Короля О.П., повний текст якого складений 13 березня 2020 року
в справі № 127/18534/19
за позовом ОСОБА_1 (позивач)
до ОСОБА_2 (відповідач) 
про встановлення факту проживання однією сім`єю, 

встановив:
ОСОБА_1 звернулась в місцевий суд з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, який обґрунтувала тим, що в період з 2005 року по 2008 рік вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу. 
05.08.2008 вони з відповідачем сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану, який в подальшому рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 04.10.2011 розірвано. 
На підставі рішення постійно діючого Вінницького Третейського суду при «ТБ Всеукраїнська» від 15.12.2006 (справа № 0091/06) ОСОБА_2 набув право приватної власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , а 30.01.2007 йому видано реєстраційне посвідчення. 
До придбання цього будинку вони проживали без реєстрації шлюбу однією сім`єю у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_2 , та яку продали на початку 2007 року, придбавши приватний будинок. 
Вважає, що з 2005 року вони з відповідачем пов`язані спільним побутом, мали взаємні права і обов`язки, між ними склались усталені відносини, що притаманні подружжю.
Просила встановити факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу з 01.01.2005 по 05.08.2008, встановлення якого їй необхідно для визнання житлового будинку АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і визнання права власності на Ѕ частку будинковолодіння. 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 березня 2020 року в задоволення позову відмовлено.
Не погодившись із судовим рішенням, позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Кудельського А.А., подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність його висновків дійсним обставинам справи, просила скасувати рішення та ухвали нове про відмову в задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції невірно оцінив в наявні в матеріалах справи письмові докази, в тому числі рішення суду по спору між тими ж сторонами, а також поведінку відповідача, який фактично визнавав обставини, що стали підставою для заявлення вимог в цій справі.
Від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Піпко А.М. суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне і обґрунтоване.
В судовому засідання апелянт позивач ОСОБА_3 представник апелянта – адвокат Кудельський А.А. вимоги апеляційної скарги підтримали на умовах, викладених у ній, і просила задовольнити.
Представник відповідача – адвокат Піпко А.М. проти вимог апеляційної скарги заперечував, просить залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін з таких підстав.
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися за засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено та сторонами не заперечується, що з початку 2005 року і до 23.11.2005 ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , а тому на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню.
Перебування ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 в період з 01.01.2005 по 23.11.2005 унеможливлює встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у вказаний період. 
Встановлено також, що рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці у справі № 2-1786/11/0206 від 04.10.2011 розірвано шлюб між сторонами – ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 05 серпня 2008 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області за №1629. 
Відповідно до даних домової книги житлового будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 мав зареєстроване місце проживання в цьому будинку з 20.03.2007, а ОСОБА_1 з її дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з 22.05.2009.
Також судом встановлено, що після реєстрації шлюбу сторони почали проживати за однією адресою в житловому будинку АДРЕСА_1 , в якому 22.05.2009 року ОСОБА_1 зареєструвала свої місце проживання. 
Судом встановлено, що сторони в період з 01.01.2005 року по 05.08.2008 рік проживали за різними адресами, що підтверджено як письмовими доказами, зокрема, копіями паспортів сторін, домовою книгою, а також показаннями свідків, з яких встановлено, що сторони почали спільно проживати в житловому будинку АДРЕСА_1 після реєстрації шлюбу в 2008 році. 
Вирішуючи спір по суті суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачем не доведено факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 в період з 01.01.2005 по 05.08.2008 роки.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції й відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги з огляду на таке.
Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Частиною першою статті 25 СК України встановлено, що жінка та чоловік одночасно можуть перебувати лише в одному шлюбі.
Отже, спільне проживання чоловіка і жінки, які перебувають (або хоча б один із них) у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, не може бути підставою для виникнення у них прав і обов`язків подружжя.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі N 644/6274/16-ц (провадження N 14-283цс18) вказано, що "згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї" членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки".
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі N 554/8023/15-ц (провадження N 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.
Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 вказувала, що з ОСОБА_2 вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2005 по 05.08.2008, були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, взаємні права і обов`язки.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.
Як встановлено судом, в період з 01.01.2005 по 05.08.2008 сторони проживали за різними адресами, що підтверджено як письмовими доказами, зокрема, відомостями паспортів сторін, домовою книгою, а також показаннями свідків, з яких встановлено, що сторони почали спільно проживати в житловому будинку АДРЕСА_1 після реєстрації шлюбу в 2008 році.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що свідки, допитані за клопотанням позивача, не повідомили про обставини ведення сторонами спільного господарства до реєстрації шлюбу, їм нічого не відомо про наявність у сторін спільного бюджету, прав та обов`язків, притаманних подружжю. 
Крім цього, позивачем не надано жодного доказу щодо ведення спільного господарства, наявність спільних витрат (купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, тощо).
Факт спільного проживання, сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.
Наведені у апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують.
Отже колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно дослідивши обставини справи, які мають значення для її правильного вирішення, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційних скарг без задоволення, а судового рішення – без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кудельського Андрія Анатолійовича залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 березня 2020 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 11.09.2020
Головуючий                                                                І.М. Стадник 
       
Судді                                                                        Ю.Б. Войтко
       
                                                                       І.В. Міхасішин