Справа № 450/1529/19                                Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є. 
Провадження № 22-ц/811/4079/19                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 
Категорія:69

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.
за участі секретаря: Фейір К.О.
                      з участю ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи - органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно їх спільної дочки ОСОБА_3 . 
В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що 27 жовтня 2016 року між нею та відповідачем розірвано шлюб. Від шлюбу вони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вона проживає з дитиною окремо від відповідача, з дня розірвання шлюбу відповідач жодного разу не бачився з донькою, уникав зустрічей з нею, не цікавився її розвитком, інтересами, здоров`ям.
Їхня дитина часто хворіє, однак відповідач не надає допомогу та не підтримує їх. Зазначає, що станом на 01 квітня 2019 року у відповідача наявна заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 49861 грн. 34 коп. 
З огляду на вказане, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Враховуючи наведене, просила позов задовольнити.
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду оскаржило ОСОБА_1 . 
 В апеляційній скарзі покликається на те, що за її зверненням в орган опіки та піклування Личаківської адміністрації було скликано комісію на засіданні якої у її присутності , присутності дитини та відповідача було досліджено всі обставини по справі, здійснено всі необхідні дії щодо  встановлення підстав та причин позбавлення батьківських прав Відповідача, з`ясовано та вислухано думку кожного з нас присутніх та за результатами винесено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітньої доньки ОСОБА_3 від 30.08.2017р. № 33-2973. 
Також вказує, що, на засіданні комісії сам ОСОБА_2 визнав, що по декілька місяців не відвідує доньку та не телефонує їй, аліменти не сплачує бо не працює і не має змоги утримувати дитину.
На думку скаржника, за час судового розгляду даної справи Пустомитівський районний суд не взяв до уваги, що факт не виконання батьківських обов`язків Відповідача доведено належними та допустимими доказами, та були достатніми для задоволення позову.
Також зазначає, що твердження ОСОБА_2 , щодо того що він забезпечує дитину, купляє їй речі, цікавиться її матеріальним станом та виховання, відвідує навчальний заклад не відповідають дійсності.
Вказує, що відповідач не сплатив аліментів жодної копійки, через що у нього виникла заборгованість у розмірі 58961,34грн. що свідчить про абсолютну байдужість ОСОБА_2 щодо того як живе його донька, чим харчується, чи достатньо коштів є для утримання і виховання доньки, школою доньки відповідач теж не цікавиться, з вчителями не спілкується, його ніхто з вчителів навіть не бачив, що підтверджується характеристикою класного керівника доньки - ОСОБА_4 .
Просить рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 07 листопада 2011 року Виконкомом Винниківської міської ради м. Львова, встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Заочним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 27 жовтня 2016 року у справі № 463/3636/16-ц стверджується, що шлюб між сторонами був розірваний.
Довідкою про неотримання аліментів № 09-26/5542 від 15 квітня 2019 року, виданою Пустомитівським РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області підтверджується, що наявність заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 по аліментам за період з 01 жовтня 2018 року по 01 квітня 2019 року.
Згідно з розрахунком заборгованості по аліментах від 07 листопада 2019 року заборгованість боржника ОСОБА_2 при примусовому виконанні виконавчого листа №463/245/16-ц станом на 01 листопада 2019 року становить 58 961 грн. 34 коп. (а.с. 81-82).
Постановляючи оскаржуване рішення про відмову у позові суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено перед судом необхідність позбавлення батьківських прав відповідача.
З таким висновком суду не можна погодитись, виходячи з наступного.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.
За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої статті 164 СК України).
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що під час розгляду судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.
Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Як вбачається з висновку органу опіки та піклування №33-2973 від 30 серпня 2017 року орган опіки та піклування Личаківської РА ЛМР вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 (а.с. 6-7).
Відповідно до положень ст. 12 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.) держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини. Поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. 
Згідно зі ст. 13 Конвенції дитина має право вільно висловлювати свої думки.
1 квітня 2007 для України набула чинності Європейська конвенція про здійснення прав дітей. Положеннями ст. 3 Європейської конвенції передбачено права дитини бути проінформованим та висловити свою думку під час розгляду справи (судового розгляду).
Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється наступними правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультації; мати можливість висловлювати свої думки; бути поінформованою про можливі наслідки реалізації цих думок та про можливі наслідки будь-якого рішення. 
Стаття 171 СК України закріплює, що дитина має право бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
З письмової заяви неповнолітньої ОСОБА_3 вбачається, що відповідач не приймає участі у її житті, не приходить, не дзвонить до неї, не купує іграшки, одяг, взуття, ліки і т.д., дитина стверджує, що жодного разу з батьком нікуди не ходила і фактично не знає його.(а.с. 71)
Характеристикою ОСОБА_3 , наданою класним керівником підтверджується , що батько ОСОБА_5 контакту зі школою, де вчиться дитина, не підтримує, з вчителями не спілкується, ОСОБА_5 до школи приводить та забирає мати (а.с. 79)
Згідно заяви ОСОБА_6 , викладача з курсів англійської мови, які відвідує ОСОБА_3 батько навчанням доньки не цікавився, на заняття жодного разу не навідувався, успішністю дитини цікавилась тільки мати - ОСОБА_1 , приводила дитину, забирала та здійснювала оплату за навчання тільки мати. (а.с. 77)
Згідно письмових показань свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 також підтверджується той факт, що ОСОБА_2 не бере участі у житті, розвитку і забезпеченні дитини, а навіть коли зрідка з`являється у місці проживання дитини то перебуває у стані алкогольного сп`яніння і в неохайному вигляді.(а.с. 72) 
Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Європейський суд з прав людини у справі «Ілля Ляпін проти Росії» (№70879/11) дійшов висновку, що оскільки сімейні зв`язки між біологічним батьком та дитиною були втрачені в інтересах дитини є позбавлення ОСОБА_9 батьківських прав та залишення дитини під повною опікою матері.
Приймаючи до уваги вищевикладене у своїй сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність факту ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню своєї малолітньої дитини протягом тривалого часу, сімейні зв`язки між біологічним батьком ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 втрачені.
Колегія суддів відмічає, що протягом розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанції відповідачем не надано жодного доказу, який би підтверджував те, що він займається вихованням своєї дочки, забезпечує її необхідним харчуванням, медичним доглядом, про те, що він піклується про її фізичний і духовний розвиток, виявляє інтерес до її внутрішнього світу.
З огляду на встановлені обставини справи, з урахуванням усталеної практики ЄСПЛ у подібних справах, беручи до уваги необхідність дотримання якнайкращих інтересів дитини виховуватися і розвиватися у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, колегія суддів вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно малолітньої ОСОБА_3 .
При цьому, слід звернути увагу і на те, що позбавлення особи батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, як це передбачено законом, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2019 року з ухваленням нового судового рішення по справі про задоволення позову.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2019 року - скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1152 гривень судових витрат.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 25 серпня 2020 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.