ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2020 року 
м. Київ
справа № 667/846/16-а
адміністративне провадження № К/9901/1649/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шишова О.О.,
суддів: Дашутіна І.В., Яковенка М.М.,
розглянув у письмовому провадженні в касаційній інстанції справу 
за позовом  ОСОБА_1 до Херсонської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області (правонаступником якого є Головне управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі)   про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Комсомольського районного суду м. Херсона від 01.04.2016, прийняту у складі головуючого судді Скорик С.А., та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2016, постановлену у складі колегії суддів: головуючого Шевчук О.А., суддів: Зуєвої Л.Є., Федусика А.Г. 
УСТАНОВИВ:
І. Суть спору:
1. У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Комсомольського районного суду м.Херсона з позовом до Херсонської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області (далі - Херсонська ОДПІ), в якому, з урахуванням заяви про часткову зміну позовних вимог, просив суд:
1.1. - визнати неправомірними дії Херсонської ОДПІ щодо відмови позивачу у нарахуванні та виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за період з 2008 по 2012 роки включно у розмірі середньомісячної заробітної плати з урахуванням виплачених сум; 
1.2. - зобов`язати Херсонську ОДПІ нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати з урахуванням виплачених сум за період 2008-2012 роки; 
1.3. - стягнути з Державного бюджету України на користь позивача 2000 грн майнової шкоди, яка завдана неправомірними діями відповідача.
2. Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначив, що звільняючи його з посади відповідач не провів усі належні виплати, оскільки матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2008, 2009, 2010, 2011, 2012 роки була виплачена у розмірі посадового окладу, а не в розмірі середньомісячної заробітної плати відповідно до підпункту 3 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів».
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
3. Згідно з наказом від 03.09.2002 № 177-о ОСОБА_1 було прийнято за конкурсом з 03.09.2002 на посаду старшого державного податкового інспектора відділу договірно-правової роботи управління правового забезпечення Державної податкової інспекції у м. Херсоні.
4. У органах Державної податкової інспекції у м. Херсоні ОСОБА_1 працював з 03.09.2002 по 08.06.2012, про що у трудовій книжці серії НОМЕР_1 зроблено відповідний запис.
5. Відповідно до наказу від 07.06.2012 № 119-о позивача було звільнено 08.06.2012 з посади заступника начальника управління начальника відділу правового забезпечення діяльності та представництва інтересів ДПС у судах юридичного управління ДПІ у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби, відповідно до статті 38 КЗпП України, про що у трудовій книжці серії НОМЕР_1 зроблено відповідний запис.
6. Згідно з довідкою від 03.02.2016 № 54/21-03-05 про нарахування та виплату допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань позивач в 2006 році та 2007 році отримав матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань у розмірі середнього заробітку, а з 2008 по 2012 роки в розмірі посадового окладу, що на думку позивача, є порушенням гарантованих Конституцією України та трудовим законодавством прав на отримання матеріальної допомоги.
7. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав.
ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
8. Комсомольський районний суд міста Херсона постановою від 01.04.2016 у задоволені позову відмовив. 
9. Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що є недоведеним порушення прав позивача на отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, оскільки ця допомога призначалась та надавалась в межах розміру та у спосіб, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати прані працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів».
10. Одеський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 01.06.2016 підтримав позицію суду першої інстанції та за результатом апеляційного перегляду залишив рішення суду першої інстанції без змін.
IV. Касаційне оскарження
11. У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також невірної правової оцінки обставин у справі, просить скасувати їхні рішення та задовольнити позовні вимоги.
12. У доводах касаційної скарги позивач посилається на порушення судами підпункту 3 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів».
13. У відзиві на касаційну скаргу відповідач вказує, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій винесені законно та обґрунтовано, на підставі всебічного та повного дослідження матеріалів та обставин справи, доводи ж касаційної скарги висновків цих судів не спростовують.
V. Релевантні джерела права й акти їх застосування
14. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
15. Відповідно до статті 33 Закону України «Про державну службу» № 3723 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) оплата праці державних службовців повинна забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов`язків, сприяти укомплектуванню апарату державних органів компетентними і досвідченими кадрами, стимулювати їх сумлінну та ініціативну працю.
16. Заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. 17. Посадові оклади державних службовців установлюються залежно від складності та рівня відповідальності виконуваних службових обов`язків.
18. Доплата за ранг провадиться відповідно до рангу, присвоєного державному службовцю.
19. Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.
20. Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.
21. Положеннями підпункту 3 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» (далі - Постанова №268) надано право керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї Постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (місячного грошового забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу).
22. При цьому, згідно з пунктом 8 Постанови №268 видатки, пов`язані з набранням чинності цією постановою, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання відповідних органів.
23. Згідно з роз`ясненнями Міністерства праці та соціальної політики України від 16.10.2009 №620/13/84-09, рішення про надання такої матеріальної допомоги приймається керівником відповідного органу, виходячи з обставин, викладених у заяві працівника.
VI. Оцінка Верховного Суду
24. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.
25. Із аналізу вказаних вище нормативно-правових актів слід зробити висновок, що матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань повинна надаватися тому державному службовцю, який дійсно має обґрунтовану підставу для її отримання та не може власноруч подолати обставини, що виникли не з його вини.
26. Державні службовці мають право отримувати матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, вказуючи при цьому будь-яку підставу, яку вони на власний розсуд віднесли до соціально-побутової.
27. Оскільки потреба у вирішенні соціально-побутових потреб може виникнути у державного службовця, тому саме він має ініціювати питання про надання такої допомоги (надання допомоги повинно мати достатнє підґрунтя, вияв та заявлення потреби шляхом подання заяви довільної форми), отже необхідна ініціатива особи, яка має потребу у вирішенні таких потреб і заявляє про їх наявність.
28. Відповідно до підпункту 3 пункту 2 Постанови № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» надано право керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (місячного грошового забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу).
29. На підставі наведеного висновується, що надання працівникам матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є правом, а не обов`язком керівника відповідного органу; розмір допомоги не має перевищувати середньомісячної заробітної плати працівника.
30. Судами попередніх інстанцій установлено, що між адміністрацією Державної податкової інспекції у м. Херсоні та профспілковим комітетом Державної податкової інспекції було укладено колективний договір (2010-2012 роки) (а.с. 26-27).
31. Відповідно до Переліку доплат на надбавок до тарифних ставок і посадових окладів та допомоги працівників ДПІ у м. Херсоні (Додаток № 1 до колективного Договору на 2010-2012 роки) матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань встановлюється у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (місячного грошового забезпечення осіб начальницького складу) у межах затвердженого фонду оплати праці (а.с. 28).
32. Судом встановлено, що відповідно до довідки № 54/21-03-05 від 03.02.2016 про нарахування за період 2006 по 2012 роки та виплату допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань позивач в 2006 та 2007 роках отримав матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середнього заробітку, а з 2008 по 2012 роки в розмірі посадового окладу (а.с. 12), який не перевищував середньомісячної заробітної плати.
33. За таких обставин та правового регулювання Верховний Суд підтримує висновки судів попередніх інстанцій про те, що ОСОБА_1 отримував матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в межах розміру, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» та колективним договором.
34. ОСОБА_1 у касаційній скарзі посилається на рішення Європейського суду з прав людини «Кечко проти України» з приводу того, що держава не може відмовляти у виплатах, які передбачені законодавством і відсутність коштів не може бути підставою для невиконання державою своїх зобов`язань.
35. Проте, таке посилання є недоречним, оскільки матеріальна допомога була виплачена у розмірі, який передбачений умовами колективного договору, Постановою Кабінету Міністрів від 09 березня 2006 року № 268, та відповідно вимог Закону України «Про державну службу» № 3723.
36. Доводи касаційної скарги таких висновків не спростовують і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.
37. Ураховуючи положення пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-ІХ, а також те, що касаційні скарги на судові рішення в цій справі були подані до набрання чинності цим Законом і розгляд їх не закінчено до набрання чинності цим Законом, Верховний Суд розглядає їх у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Отже, застосуванню підлягають положення КАС України (у редакції, чинній до 08.02.2020).
38. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
VII. Судові витрати
39. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Постанову Комсомольського районного суду міста Херсона від 1 квітня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 1 червня 2016 року залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

Головуючий                                                                                      О.О. Шишов

Судді                                                                                                  І.В. Дашутін
                                                         
                                                                                                          М.М. Яковенко