ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/29773/19	Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М. 	
Провадження № 22-ц/817/563/20 	Доповідач - Ходоровський М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Ходоровський М.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Бершадська Г. В., 
секретаря - Панькевич Т.І. 
з участю - позивачки ОСОБА_1 її представника
ОСОБА_2  

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду від 02 березня 2020 року (головуючий суддя Позняк В.М., дата виготовлення рішення не вказана) у справі № 607/29773/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,-
ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі 7000 гривень щомісячно та на утримання доньки ОСОБА_5 в твердій грошовій сумі 3000 гривень щомісяця до закінчення навчання.
Позовна заява мотивована тим, що діти перебувають на її утриманні, відповідач, будучи батьком дітей ухиляється від свого обов"язку по їх утриманню.
Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 02 березня 2020 року позов задоволено частково. Вирішено стягувати із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 2300 гривень щомісячно, починаючи з 26 грудня 2019 року і до досягнення повноліття та на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка продовжує навчання, в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи стягувати із 26 грудня 2019 року і до закінчення нею навчання, але не довше як до досягнення нею двадцять три роки.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто із ОСОБА_3 в користь держави судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення в частині не задоволення позовних вимог скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що присуджений судом першої інстанції розмір аліментів не зможе в повній мірі покрити щомісячні виграти, які потребують діти, що призведе до неповного забезпечення дітей харчуванням, одягом, необхідними матеріалами для навчання в шкільному закладі та вищому навчальному закладі, а також витрат, які потребує дочка ОСОБА_4 , яка є дитиною-інвалідом віком до 18 років.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивача та його представника, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 листопада 2019 року у справі №607/21801/19.
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвами про народження.
Відповідно до довідки ПП « Люкс » від 04 листопада 2019 року ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 разом із доньками ОСОБА_4 та Емілією.
Згідно медичного висновку №259 від 26.11.2019 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є дитиною з інвалідністю.
Як видно із довідки Тернопільського музичного коледжу ім. Соломії Крушельницької від 05.04.2019 року №142 ОСОБА_7 є студенткою третього курсу коледжу денної форми навчання, джерело фінансування бюджет, закінчення навчання 30 червня 2020 року.
Згідно характеристики ОСОБА_6 , що видана Тернопільською загальноосвітньою школою І-ІІІ ст. №19, вона є ученицею цієї школи, співає в шкільному хорі та ансамблі «Веснівочка», бере активну участь у загальношкільних та міських конкурсах. Мама ОСОБА_1 бере активну участь у вихованні доньки, батько ОСОБА_3 навчанням та шкільним життям дитини не цікавиться. 
Позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи довічно, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №100/3 від 01.02.2019.
Постановляючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 є батьком двох дочок, що потребують матеріальної допомоги - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остання є дитиною з інвалідністю; позивачем не доведено про спроможність відповідача сплачувати аліменти у заявленому в позовній заяві розмірі.
З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону та грунтується на матеріалах справи. 
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною першої ст. 200 СК України, зазначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
Відповідно до вимог частин першої та другої ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини першої ст.3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
В силу вимог ст. 182 СК суд при визначенні розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. 
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3, від 15.05.2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
В силу вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.
Встановлено, що дані про матеріальний стан відповідача у справі відсутній.
З врахуванням встановлених обставин у справі та зазначених норм права, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позивачем не доведено спроможність відповідача сплачувати аліменти у заявленому у позовній заяві розмірі- на утримання дочки ОСОБА_4 в сумі 7000 грн. щомісячно та на утримання дочки ОСОБА_5 3000 грн. щомісячно. 
Доводи апеляційної скарги не підтвердженні належними та допустимими доказами та не спростовують висновків суду першої інстанції.
Стосовно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 35 ч.1, 259 ч.1.2.8, 374 ч.1 п.1, 375, 381 ч.1,3, 382 - 384, 389 ч.1 п. 2, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, 

                                       ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду від 02 березня 2020 року залишити без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на сторони в межах ними понесених.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 24 липня 2020 року. 
Головуючий 

Судді