ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

Постанова 

Іменем України 

20 серпня 2020 року
м. Харків

Справа № 643/15816/19
провадження № 22-ц/818/3043/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Пилипчук Н.П.
суддів Кругової С.С.. Тичкової О.Ю.,

учасники справи:
позивач – Фізична особа – підприємець ОСОБА_1 
відповідач ОСОБА_2 

розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 січня 2020 року у справі за позовом Фізичної особи підприємця - ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди квартири,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2019 року Фізична особа підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом в якому просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість з орендної плати в розмірі 31000,00 грн, пеню 31000,00 грн, інфляційні нарахування в сумі 2727,91 грн, 3% річних 1085,42 грн., заборгованість за комунальні послуги в розмірі 4025,31 грн., а всього 64838,64 грн. за вирахуванням 5000,00 грн. застави.

Позовна заява вмотивована тим, що 27 липня 2017 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір оренди квартири АДРЕСА_1 . Строк оренди квартири протягом року з 27.07.2017 р. по 26.07.2018 р. 

Орендодавець виконав свої обов`язки за договором та передав квартиру у користування відповідачу. Договором встановлена щомісячна плата за оренду квартири, але відповідач не сплачував її у повному обсязі . Крім того, на орендара, покладається обов`язок сплачувати комунальні послуги та пеню з розрахунку 2 відсотки від несплаченої суми за кожний день прострочки. 

Однак, численні прохання позивача здійснити оплату орендної плати відповідач не виконав, постійно просив перенести дату оплати орендних платежів . У подальшому, відповідач на дзвінки не реагував, оплату орендних платежів так і не здійснив.

Позивач тривалий час чекав належного виконання відповідачем умов Договору. Однак, відповідач зобов`язання не виконав. В зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду за захистом порушеного права. 

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 29 січня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Фізична особа підприємець ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати і постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що рішення є незаконним та необґрунтованим постановлене з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права. Суд зазначивши, що суд формально розглянув справу, встановивши що договір припинено 10.02.2018 року та ще нібито за взаємною згодою сторін. Не звернув уваги на п.4.1. договору оренди, що зміна розміру орендної плати можлива в залежності від строку оренди.

Зазначає, що дружина помітила несплату комунальних послуг лише у лютому 2018 року, оскільки має багато власної роботи і відслідковує такі питання раз у квартал.

Договір оренди розроблявся також дружиною позивача, і помилково через необізнаність внесла до договору п.3.10 про автоматичне розірвання договору без судового розгляду, через прострочення внесення орендної плати.

Звертає увагу, що відповідач виїхав за кордон лише у березні 2018 року оскільки отримав паспорт 18.02.2018, а до цього часу мешкав у квартирі, його там бачили сусіди та особисто позивач і його дружина які приходили з вимогою про сплату коштів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, жодних умов договору оренди квартири не порушував. Доводи апеляційної скарги є надуманими. Оскільки у січні 2018 року він втратив роботу, що позначилось на його сімейному та особистому укладі життя, вимушений був повідомити про неможливість оплати квартири та виїзду з неї. За проживання у лютому в квартирі було сплачено особисто позивачу.

Зазначає, що договір не містить умов яким саме чином орендар відшкодовує орендодавцю фактичні затрати на комунальні послуги. Тому відповідач самостійно сплачував комунальні послуги згідно показань лічильників та встановлених тарифів.

Просить рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано беззаперечних доказів того , що відповідач продовжував орендувати квартиру тривалий час, не сплачуючи орендну плату та комунальні послуги.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як встановлено судовим розглядом та вбачається із матеріалів справи, власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 . Зазначене нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 .

27.07.2017 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір оренди квартири АДРЕСА_1 . 

Відповідно до приписів п.5.1 Договору оренди строк оренди встановлений з 27.07.2017р. по 26.07.2018 р.

Згідно Акту приймання - передачі від 27.07.2017 року орендодавець передав а орендар прийняв квартиру та предмети її обслуговування. Вказаний акт є невід`ємною частиною Договору, та який підписано сторонами Договору.

Щомісячна плата за оренду квартири встановлена п. 4.1 Договору, яка повинна сплачуватись Орендарем Орендодавцю 1 числа кожного поточного місяця. 

Пунктом 3.7 Договору передбачено, що Орендар повинен також відшкодовувати Орендодавцю фактичні витрати за комунальні послуги: електроенергія, газ, холодну та гарячу воду, водовідведення.

Відповідно до приписів п. 4.2 Договору Орендар при оформленні договору вніс 2500 грн. застави, ще 2500 грн. орендар вніс 10.08.2017 року.

За несвоєчасне внесення платежів Орендар повинен оплачувати пеню з розрахунку 2 % від несплаченої суми за кожний день прострочення.

Звертаючись до суду з позовом позивач стверджував, що відповідач з грудня 2017 року не сплачув орендну плату та взагалі не сплачував комунальні послуги.

Проте як вбачається з довідки наданої АТ КБ «ПриватБанк» у січні 2018 р. на рахунок ОСОБА_3 від ОСОБА_2 поступили 5000 грн. а лютому було сплачено лише 4000 грн.. Також містяться докази сплати грошових коштів за період за період з 01.09.2017 по 08.11.2017 року.

За розрахунком відповідача, всього Відповідачем сплачено особисто Позивачу у якості орендної плати за час проживання у вказаній вище квартирі в період з 27.07.2017 р. по 10.02.2018 р. кошти на загальну суму 39 708,05 грн. Такі розрахунки беруться до уваги судом лише в тій частині, яка визнається позивачем та підтверджена матеріалами справи.

Приписами ст. 759 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що за договором наймач (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно ч. 2 ст. 782 ЦК України, у разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

За змістом п.3.10 договору оренди, договір автоматично розривається без судового розгляду при умові прострочення внесення орендної плати більше ніж на 5 днів, або порушення умов договору.

Позивач вказує, що умови п. 3.10 договору були зазначені помилково, через юридичну неграмотність.

Між тим, за змістом ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагенту та визначенні умов договору. Договір недійсним у зазначеній частині не визнаний, отже п. 3.10 договору підлягає застосуванню до спірних правовідносин, як і решта умов договору.

Оскільки орендна плата 01 грудня 2017 року та до 06 грудня 2017 року сплачена не була, то договір вважається розірваним згідно п. 3.10. з 07 грудня 2017 року.

Відповідно до п. 4.1 договору оренди, за згодою сторін, встановлюється щомісячна плата за оренду квартири: в розмірі 5000 грн. при терміні оренди більше ніж 9 місяців, в розмірі 5200 грн. при терміні оренди від 7-ми до 9-ти місяців, в розмірі 5400 грн. при терміні оренди від 4-ох до 6-ти місяців, та розмірі 5000 грн. при терміні оренди від 1-го до 9-ох місяців.

Оскільки договір оренди між сторонами діяв з 27.07.2017 року до його розірвання 07.12.2017 року, то орендна плата остаточно повинна бути розрахована виходячи із вартості 5400 грн. на місяць.

Матеріалами справи підтверджено, що після розірвання договору 07.12.2017 року відповідачем у січні та лютому 2018 року було сплачено 9000 грн.

Враховуючи зазначену суму та суму завдатку колегія суддів вважає, що заборгованість з орендної плати та пені в межах строку дії договору до його розірвання - відсутня. Нарахування орендної плати та пені поза межами строку дії договору оренди не передбачено законом.

Щодо доводів позивача про несплату комунальних послуг то судова колегія зазначає наступне.

Пунктом 3.7 Договору передбачено, що Орендар повинен також відшкодовувати Орендодавцю фактичні витрати за комунальні послуги: електроенергія, газ, холодну та гарячу воду, водовідведення.

Такими чином договір не містить порядку та суми яка підлягає сплаті за комунальні послуги. Крім того, позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження вартості, оплати та заборгованості за комунальні послуги за період оренди житла.

Посилання в апеляційній скарзі на неможливість підтвердити заборгованість за холодну воду, каналізацію, газ не представляється можливим через карантин судова колегія сприймає критично, оскільки вказані довідки можливо отримати шляхом подання відповідної заяви без особистого відвідування установи.

Судовою колегією не розглядались ті додані до апеляційної скарги докази, які без зазначення поважних причин не були подані до суду першої інстанції.

За таких обставин судова колегія прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що ФОП ОСОБА_1 ухвалою суду від 12.05.2020було відстрочено сплату судового до постановлення рішення у справі, то стягненню підлягає судовий збір у сумі 1261,20 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 29 січня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку у сумі 1261 (одна тисяча двісті шістдесят одна гривня) 20коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий –                                                             Н.П.Пилипчук 

Судді –                                                                С.С. Кругова 

                                                                       О.Ю. Тичкова