ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Прилипчук О.А.
22 червня 2020 р.	Справа № 480/1991/19	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді - Мельнікової Л.В.,
суддів -  Рєзнікової С.С. ,  Мінаєвої О.М. ,
за участю секретаря судового засідання – Білюк Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Московськобобрицької сільської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, - 
встановила:
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 05.07.2019 року, яке набрало законної сили 06.08.2019 року, по справі № 480/1991/19 задоволені вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 . 
Так, судовим рішенням визнані протиправними дії Московськобобрицької сільської ради щодо ненадання відповіді на заяву ОСОБА_1 від 22.12.2018 року № 836.
Зобов`язано Московськобобрицьку сільську раду надати відповідь на заяву ОСОБА_1 від 22.12.2018 року № 836.
Ухвалами Сумського окружного адміністративного суду від 17.07.2019 року та від 30.10.2019 року відмовлено в задоволені клопотань ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням означеного судового рішення.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2019 року, що прийнята за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 , ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 30.10.2019 року залишено без змін.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 11.02.2020 року заяву ОСОБА_1 про зобов`язання Московськобобрицької сільської ради подати звіт про виконання судового рішення – задоволено.
Зобов`язано Московськобобрицьку сільську раду, після набрання ухвалою суду законної сили, подати у 10-денний строк з дня отримання даної ухвали до Сумського окружного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення по адміністративній справі № 480/1991/19.
13.02.2020 року ОСОБА_1 подав заяву про ухвалення додаткового судового рішення щодо компенсації 209,44 грн. судових витрат, пов`язаних з його явкою до суду 11.02.2020 року.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 03.03.2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі – відмовлено.
Судове рішення вмотивовано тим, що чинний Кодекс адміністративного судочинства України (далі – КАС України) не містить положень щодо відшкодування судових витрат після ухвалення судового рішення при розгляді процесуального питання.
Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та прийняти додаткове рішення, яким компенсувати судові витрати у розмірі 209,44 грн., пов`язані з явкою до суду 11.02.2020 року.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги, позивач вказує, що в оскаржуваній ухвалі судом не наведені обґрунтовані мотиви та не зазначені норми законодавства, які забороняють відшкодування судових витрат, пов`язаних з переїздом для участі у розгляді заяви про встановлення судового контролю, а також не визначено порядок компенсації таких витрат.
Зазначає, що ст. 132, 135, 139, 252 КАС України не розділяють судові рішення на основні та процесуальні, тому судові витрати повинні відшкодовуватися після ухвалення будь-якого судового рішення у справі, на слухання якого приїздила сторона.
Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи.
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Таким чином, додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі.
Згідно з ч. 5 ст. 241 КАС України у випадках, визначених цим Кодексом, судовий розгляд закінчується постановленням ухвали.
Частиною 1 ст. 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони (ч. 1 ст. 135 КАС України).
Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, та її законному представнику сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно до розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати (ч. 2 ст. 135 КАС України).
Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов`язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 135 КАС України).
Граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, затверджені постановою кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року № 590 з наступними змінами.
Так, в адміністративних справах за відрив від звичайних занять - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, її представникові у зв`язку з явкою до суду передбачена компенсація, яка обчислюється пропорційно до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлено законом на 1 січня календарного року, в якому приймається процесуальне рішення або здійснюється процесуальна дія, і не може перевищувати його розміру, обчисленого за фактичні години відриву від звичайних занять
Витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла, що відшкодовуються стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, її представникові не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.
За приписами ч. 3 ст. 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати.
Таким чином, докази щодо розміру витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, подаються до закінчення судових дебатів у справі або, за наявності поважних причин неможливості подання суду таких доказів до закінчення судових дебатів, - протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Матеріали справи і, зокрема, протокол судового засідання від 11.02.2020 року та робоча копія технічного запису судового засідання посвідчують ту обставину, що до закінчення судових дебатів Колодяжний О.Б. не повідомив суд про свій намір подати докази, що підтверджують розмір понесених ним судових витрат, а також про наявність обставин, що перешкоджають можливості подати такі докази до судових дебатів.
Звертаючись до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення, позивач обмежився констатацією того факту, що до закінчення судових дебатів він не міг подати докази, що підтверджують розмір понесених ним судових витрат за 11.02.2020 року.
Колегія суддів надає критичну оцінку такому твердженню ОСОБА_1 , оскільки у тому випадку якщо до судового засідання 11.02.2020 року заявник дійсно прибув за допомогою автобусного сполучення за маршрутами: село Будилка Лебединського району Сумської області – м. Лебедин; м. Лебедин – м. Суми (рейс № 1322) фіскальні чеки/квітки на автобуси знаходились би у його розпорядженні. 
Отже, за порушенням ОСОБА_1 порядку і строків подання до суду доказів, що підтверджують розмір понесених ним судових витрат, встановленим ч. 3 ст. 143 КАС України, колегія суддів погоджується з загальним висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового судового рішення.
Доводи апеляційної скарги означених висновків колегії суддів не спростовують.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до абз. 2 ч. 2 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 311, 313, 315, 316, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року, - без змін. 
Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі тридцяти днів, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	Л.В. Мельнікова	
Судді	(підпис)  (підпис) 	С.С. Рєзнікова    О.М. Мінаєва   	
Постанова у повному обсязі складена і підписана 02 липня 2020 року.