Справа № 351/2883/18 
Провадження № 22-ц/4808/841/20
     Провадження № 22-ц/4808/845/20 
Головуючий у 1 інстанції Калиновський  М. М. 
Суддя-доповідач Василишин 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача                Василишин Л.В.,
суддів:                        Максюти І.О., Матківського Р.Й.
секретаря                        Маслей А.М.
за участю                         позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
адвоката Пічка Р.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Снятинського районного суду від 17 лютого 2020 року та на додаткове рішення Снятинського районного суду від 22 квітня 2020 року у складі судді Калиновського М.М., ухвалені у м.Снятин, у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки,-
в с т а н о в и в:
У грудні 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із вищевказаним позовом.
Свої вимоги позивачі мотивували тим, що на підставі рішення Снятинського районного суду від 15.06.2018 р. за позивачкою ОСОБА_1 визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Для будівництва та обслуговування вказаного господарства сільською радою виділена земельна ділянка площею 0,18 га. 
Будинковолодіння, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_2 , на праві приватно власності належить позивачу ОСОБА_2 . Для будівництва та обслуговування належному позивачу ОСОБА_2 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами відведено земельну ділянку площею 0, 12 га. 
Позивачі стверджують, що відповідачка ОСОБА_3 самовільно, без відповідного рішення сільської ради захопила частину належної їм земельної ділянки по всій довжині землекористування. Відповідачка самовільними діями змінила межі земельної ділянки в своєму господарстві, встановивши нові металеві стовпці для огорожі на земельній ділянці, що належить позивачці ОСОБА_1 , які не змінювали з часу виділення землі в 1958р.
На захопленій земельній ділянці відповідачка побудувала гараж. Своїми незаконними діями позбавила позивачів права на використання своєї земельної ділянки за цільовим призначенням, а тому позивачі вимушені були звернутися до суду із даним позовом в якому просили усунути перешкоди у користуванні земельними ділянками розташованими по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 шляхом повернення відповідачкою самовільно зайнятої земельної ділянки зі сторони суміжника ОСОБА_1 площею 165 кв.м. та зі сторони суміжника ОСОБА_2 площею 10 кв.м., що підтверджується висновком експертних досліджень. 
РішеннямСнятинського районного суду від 17 лютого 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки - відмовлено.
У квітні 2020 року представник відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення по справі, у якій просила стягнути з відповідачів понесені відповідачкою витрати на проведення земельно-технічної експертизи №685 від 08.08.2019 року в сумі 4925,0 грн. (а.с.204).
Додатковим рішенням Снятинського районного суду від 22 квітня 2020 року заяву ОСОБА_4 задоволено та стягнуто з позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь відповідачки ОСОБА_3 понесені у справі судові витрати, а саме: витрати за проведення земельно-технічної експертизи №685 від 08.08.2019 року у сумі 4925,0 грн.
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення суду подали апеляційну скаргу, в якій посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апелянти вважають, що судом першої інстанції безпідставно надано перевагу експертному висновку від 08.08.2019 року, який зроблено на замовлення відповідачки ОСОБА_3 та відхилено експертний висновок від 06.04.2018 року, складений на замовлення позивачів і яким встановлено зменшення площі земельної ділянки ОСОБА_1 на 165 кв.м., а земельної ділянки ОСОБА_2 - на 10 кв.м.
Апелянти вважають, що експертний висновок від 08.08.2019 року не є належним доказом, оскільки експерт Юзвенко Р.В. не встановила наявності лишків в господарстві ОСОБА_3 , не розглянула первинних матеріалів позивачів. Експертом не взято до уваги ні матеріалів картографії, ні матеріалів на забудову відповідача і позивачів.
Також апелянти зазначили, що суд залишив без задоволення їх клопотання про призначення незалежної судової експертизи, виконання якої позивачі просили доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз чи його відділенням, з обов`язковим вивченням документів всіх трьох сусідів-суміжників.
З наведених підстав апелянти вважають, що розгляд справи проведено поверхнево і упереджено до позивачів, без належної правової оцінки доказів, в наслідок чого ухвалено необгрунтоване і помилкове судове рішення, яке просять скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог.
Крім того, апелянти оскаржили додаткове рішення Снятинського районного суду від 22 квітня 2020 року, яке теж просили скасувати.
В засіданні апеляційного суду позивачі та їх представник вимоги скарги підтримали, просили скаргу задоволити.
Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача просила розгляд справи відкласти у зв`язку з хворобою, яке судом відхилено.
Вислухавши доповідача, пояснення сторони, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не надано доказів того, що вони зверталися в установленому законом порядку до землевпорядних організацій для оформлення права власності чи користування спірними земельними ділянками відповідно до чинного законодавства та отримали відповідні документи, що посвідчують їх право користування чи власності. Позивачами не доведено та не підтверджено належними доказами той факт, що площу земельної ділянки, яка перебуває у їхньому користуванні, було зменшено за рахунок приватизації відповідачкою своєї земельної ділянки. Крім того, реалізуючи своє право на обрання способу захисту шляхом усунення перешкод у користуванні земельними ділянками та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, позивачі не оспорюють правомірності правовстановлюючих документів на землю, виданих на ім`я ОСОБА_3 . 
Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Судом встановлено, що сторони по справі є сусідами, а спір між ними виник з приводу користування земельною ділянкою.
Позивачка ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 на підставі рішення Снятинського районного суду від 15.06.2018 року (а.с.7), про що свідчить також витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.10).
За даними довідки, виданої Підвисоцькою сільською радою від 12.01.2018 р. №34 за житловим будинком, що знаходиться по АДРЕСА_1 числиться земельна ділянка розміром 0, 1800 га, відведена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.13).
На підставі рішення чотирнадцятої сесії Підвисоцької сільської ради сьомого демократичного скликання від 24.12.2017 р. № 362-14/2017 вирішено надати ОСОБА_1 , 1988 р.н. дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд орієнтованою площею 0, 1800 га. в АДРЕСА_1 (а.с.14).
Позивач ОСОБА_2 згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є власником житлового будинку АДРЕСА_2 (а.с.11).
З довідки від 13.07.2018 р. №960, виданої Підвисоцькою сільською радою, вбачається, що за житловим будинком, що знаходиться по АДРЕСА_2 числиться земельна ділянка розміром 0, 1200 га. відведена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.15).
За даними виписки з погосподарської книги Підвисоцької сільської ради згідно запису №01-0159-1, ОСОБА_2 володіє нерухомим майном, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_2 . Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, перебуває у приватній власності ОСОБА_2 . Об`єкт нерухомого майна розташований на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,12 га, яку ОСОБА_2 передано у користування (а.с.16).
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, відповідачка ОСОБА_3  є власником земельної ділянки площею 0,25 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу, серія та номер 2203, виданий 23.08.2017 року, видавник - приватний         нотаріус Снятинського районного нотаріального округу Курилюк Л.М. (а.с.67).
З матеріалів справи вбачається, що на земельну ділянку, яку придбала ОСОБА_3 було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на ім`я ОСОБА_6 , ОСОБА_7 площею 0, 2500 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.68-77).
Таким чином, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж придбаної ОСОБА_3 земельної ділянки була виготовлена попередніми власниками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до моменту укладення договору купівлі-продажу.
З акта прийомки - передачі межових знаків на зберігання вбачається, що встановлено межі земельної ділянки за кадастровим № 2625283901, яка знаходиться в АДРЕСА_4 площею 0, 2500 га. наданої власнику ОСОБА_6 , ОСОБА_7 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Межові знаки встановлені в натурі на місцевості. Власниками /користувачами суміжних земельних ділянок ОСОБА_8 , ОСОБА_2 претензій до існуючих меж не заявлено, що підтверджується підписами (а.с.72-73).
Згідно витягу з рішення дванадцятої сесії Підвисоцької сільської ради сьомого демократичного скликання від 08.08.2017 р. № 251-12/2017 р. Снятинського району Івано-Франківської області вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення ) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_6 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_4 площею 0,2500 га. за кадастровим номером 2625283901:01:001:0192. Передати гр. ОСОБА_6 у власність земельну ділянку площею 0, 2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд в АДРЕСА_4 на основі розробленої технічної документації із землеустрою (а.с.74).
Звертаючись до суду із позовом, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обгрунтовували свої вимоги тим, що відповідачка збільшила розмір своєї земельної ділянки за рахунок їх земельних ділянок, чим порушила їх права як землекористувачів.
За приписами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Відповідно до статті 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.
Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
Відповідно до частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зв статтею 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. 
Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 03 вересня 2014 року у справі № 6-84цс14).
Відповідно до статті 12, частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено вимоги щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. 
Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
На підтвердження своїх вимог, позивачі представили суду висновок №004/ЗБТ-18 судової будівельно- технічної експертизи від 06.04.2018 р., з якого вбачається, що в результаті переобміру ділянки ОСОБА_1 площею 0,1800 га виявлено зменшення площі дійсного (фактичного) користування і накладення по спільній межі господарством ОСОБА_3 АДРЕСА_4 , а саме частини землекористування площею, що становить 0,0165 га. Землекористування ОСОБА_3 , що знаходиться по АДРЕСА_4 , накладається на суміжну земельну ділянку ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , площею 0,0165 га. Частина земельної ділянки ОСОБА_3 , площею 10 м.кв. накладається із площею території ОСОБА_2 . Накладення в натурі на земельні ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які знаходяться по АДРЕСА_1-АДРЕСА_2 виявлено зі сторони земельної ділянки суміжного користувача ОСОБА_3 (а.с.28-29).
Відповідно до ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. 
Згідно зі статтею 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.
У судовому засіданні суду першої інстанції  директор СЕФ «Експо-Фірми»  Кавецький В.А. , пояснив, що при проведенні експертизи, документів на право власності позивачі не надавали. Висновоквід 06.04.2018 року зроблено на підставі довідки сільської ради та генплану села. Кадастрова зйомка відсутня, окрім того, каталог координат не брався до уваги, оскільки його не було. Точки координат не були визначені. Площа накладення визначена на підставі проведених замірів та наданих документів.
Дані земельно-кадастрової документації, а також правовстановлюючі документи позивачів на право їх користування чи власності земельними ділянками не містяться і в матеріалах справи.
Це підтверджується і самим висновком , в якому зазначено про перелік використаних документів, які взагалі відсутні, як-то - «…план встановлення меж земельних ділянок в АДРЕСА_1,АДРЕСА_2,АДРЕСА_4 , графічні матеріали, будівельно-технічна документація, доказові матеріали, Акт відведення в натурі присадибної земельної ділянки. 
Позивачі та їх представник не змогли представити апеляційному суду зазначені у висновку документи. (а.с.18).
Дану обставину підтвердила у судовому засіданні і позивач ОСОБА_1 та суду пояснила, що обміри проводилися експертом згідно її пояснень по фактичному користуванню.
Отже, експертний висновок від 06.04.2018 року виготовлено за відсутності вихідних даних земельно-кадастрової документації та будь-яких інших документів, які б вказували на розмір та розташування земельних ділянок, відповідний каталог координат та підстави їх набуття, відтак вказаний висновок не є належним та достовірним доказом факту збільшення земельної ділянки ОСОБА_3 за рахунок земельних ділянок позивачів, тому суд першої інстанції обгрунтовано не взяв зазначений висновок до уваги.
Крім того, з відповіді на запит від 04.02.2019 р. наданого Підвисоцькою сільською радою слідує, що Підвисоцькою сільською радою не приймалось рішення про передачу у власність або користування (оренду) ОСОБА_1 земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Видавалось рішення ОСОБА_1 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) », (а.с.76).
Водночас, як вбачається із представленого в засіданні апеляційного суду Будівельного паспорта на земельну ділянку під будівництво житлового будинку гр. ОСОБА_10 (який успадкувала позивачка ОСОБА_1 ), площа присадибної земельної ділянки, виділеної ОСОБА_10 (дідуся позивачки), становить 414 кв.м., що менше заявлених позивачкою 0,18 га. Тоді як підстави вимоги - 0,18 га позивачем ОСОБА_1 не представлено.
Так само, з відповіді на запит від 04.02.2019 р. наданого Підвисоцькою сільською радою вбачається, що сільською радою не приймалось рішення про передачу у власність або користування (оренду) ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_2 .
В той же, час згідно акта прийомки - передачі межових знаків на зберігання встановлено межі земельної ділянки за кадастровим № 2625283901, яка знаходиться в АДРЕСА_4 площею 0, 2500 га. наданої власнику ОСОБА_6 , ОСОБА_7 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, межові знаки встановлені в натурі на місцевості ОСОБА_2 претензій до існуючих меж не заявлено (а.с.72-73). У судовому засіданні ОСОБА_2 заперечував свій підпис, однак жодних доказів, які такий факт спростовують, не надав. Про призначення відповідної експертизи підпису не клопотав. 
Таким чином, матеріали справи не містять належних доказів, які б підтверджували право користування позивачкою  ОСОБА_1  земельною ділянкою площею 0,18 га та право користування позивачем ОСОБА_2 земельною ділянкою 0,12 га. 
Відповідно, за відсутності таких, відсутні і докази, які б доводили факт захоплення відповідачем певної площі у позивачів. 
Посилання апелянтів на експертний висновок від 06.04.2018 року не спростовують висновків суду першої інстанції про недоведеність позивачами факту порушення їх прав внаслідок збільшення розміру земельної ділянки ОСОБА_3 та факту такого збільшення саме за рахунок їх земельних ділянок, оскільки як зазначалось вище, даний експертний висновок проведено за відсутності достовірних вихідних даних земельно-кадастрової документації.
Інших доказів апелянтами не представлено, тому суд першої інстанції підставно визнав заявлені вимоги не доведеними.
На пропозицію апеляційного суду правом на проведення судової земельно-технічної експертизи з метою встановлення таких обставин та їх доведення у суді позивачі не скористалась.
При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, відтак підлягає залишенню без змін.
В частині оскарження додаткового рішення апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати в тому числі пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно квитанції № 31 від 15.08.2019 року ОСОБА_3 оплатила на рахунок СП "Західно-український експертно-консультативний центр" 4925,0 грн. за проведення земельно-технічної експертизи (а.с.180), тому суд першої інстанції обгрунтовано стягнув зазначену суму з позивачів.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Снятинського районного суду від 17 лютого 2020 року та додаткове рішення Снятинського районного суду від 22 квітня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 27 липня 2020 року.

Суддя-доповідач:                                                        Василишин Л.В.
Судді:                                                                        Максюта І.О.
Матківський Р.Й.