Ухвала
 
08 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 187/291/17
 
провадження № 61-12605ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Постановою об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23 січня 2019 року у вказаній справі ухвалено вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2017 року щодо ОСОБА_2 в частині вирішення цивільного позову та стягнення із засудженого на користь держави судового збору скасовано і призначено новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
 
Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 18 червня 2020 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 125 250 грн 51 коп., з яких: на відшкодування матеріальних збитків у розмірі 25 250 грн 51 коп.; на відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 тис. грн. Заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили. В іншій частині позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
 
Додатковим рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2020 вирішено питання розподілу судових витрат та повернення судового збору.
 
22 серпня 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, що надійшла 25 серпня 2020 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження, в якій заявник просить суд скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 червня 2020 року та змінити рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року. 
 
До касаційної скарги  ОСОБА_1 додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження зазначених судових рішень, обґрунтовуючи причини пропуску строку тим, що повний текст судового рішення апеляційної інстанції було отримано заявником 07 серпня 2020 року, помилково вважаючи, що строк пропущено з поважних причин. 
 
З доданого до касаційної скарги поштового конверта суду апеляційної інстанції з трек-номером поштового відправлення копії судового рішення суду апеляційної інстанції на адресу заявника вбачається, згідно з даними державного підприємства «Укрпошта», вказаний лист направлено  ОСОБА_1 та «відправлення вручено адресату» 08 липня 2020 року.
 
Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
 
Оскільки, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду у  такому його елементі як правова визначеність, тому, заявнику належить надати докази на підтвердження поважності причин пропуску цього строку із зазначенням дати первинного отримання копії оскаржуваного судового рішення.
 
Отже, підстави, що наведені заявником в указаній заяві про поновлення строку вважаються судом неповажними.
 
Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.
 
Разом з цим, подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
Так, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У випадку подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Отже, касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону. 
 
Так, заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює розгляд питання про відкриття касаційного провадження. 
 
У зв`язку із наведеним,  ОСОБА_1 необхідно надати до суду касаційної інстанції виправлену касаційну скаргу із обов`язковим зазначенням у ній, а саме: інших підстав пропуску строку для його поновлення; підстав (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбачених (передбаченої) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав); надати копії касаційної скарги з доданими до неї документами відповідно до кількості учасників справи.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала. 

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 червня 2020 року залишити без руху. 
 
Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги місячний строк, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї  ухвали.  
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.  
  
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                        О. М. Осіян