ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/2170/19                                       Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Гаращенко В.В.,                                                                                      
                                                                                                                             Суддя-доповідач Кобаль М.І. 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                   Кобаля М.І.,
суддів                                            Бужак Н.П., Костюк Л.О.,
при секретарі                                   Кондрат Л.Г.
за участю:
представника позивача:            Тищенка Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року в справі за адміністративним позовом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:
Управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради (далі по тексту - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач, Управління) в якому просило зобов`язати відповідача за власний рахунок привести у відповідний стан об`єкт самовільного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
З урахуванням уточнення позовних вимог, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради просило суд зобов`язати ОСОБА_1 , за власний рахунок, привести у попередній (первинний) стан об`єкт самочинного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме у стан до виконання самочинних будівельних робіт по даному об`єкту:
- привести у первинний стан кімнату (спальня 11,7 кв. м.), що об`єднано з балконом шляхом демонтажу мурованої стіни під вікном до рівня підлоги шляхом мурування цеглою, марки не нижче проектної;
- привести у первинний стан балкон, який передбачав зовнішні обміри балкону - 0,8x3,15 м;
- привести у первинний стан ванну кімнату та вбиральню (роз`єднати), а саме розміри ванної кімнати - 3,5 кв. м., вбиральні - 1,0 кв. м.;
- привести у первинний етан міжквартирну стіну шляхом мурування цеглою, марки не нижче проектної, ніші розміром 2x1,5м, глибиною 0,125м;
- привести у первинний стан дверний проріз зали, який зміщено вправо на 1 м.;
- привести у первинний стан систему опалення, що винесена на балкон.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року позов задоволено частково.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач, через свого представника, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, який з`явився в призначене судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.
Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на підставі звернення скаржника гр. ОСОБА_2 від 06.11.2017 року №7413-2, головним спеціалістом Управління здійснювалася перевірка дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил за адресою: АДРЕСА_1 , суб`єктом  містобудування є ОСОБА_1 .
Вказана квартира належить ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , які постійно проживають за даною адресою.
Під час перевірки встановлено, що гр. ОСОБА_1 , у 2002 році, в двокімнатній квартирі АДРЕСА_2 проведено роботи з реконструкції та перепланування квартири, а саме: приміщення спальні об`єднано з балконом шляхом демонтажу мурованої стіни під вікном до рівня підлоги, що є втручанням в огороджувальну несучу конструкцію житлового будинку, розміри приміщення переоблаштовано з балкону: глибина - 1,4 м, ширина - 3,1 м, розміри внутрішні, винесене приміщення балкону на 0,5 м більше ніж винос балкону, улаштована ніша в міжквартирній стіні розміром 2x1,5м, глибиною 0,125м, приміщення ванної кімнати об`єднано з туалетом, дверний проріз зали зміщено.
Вищезазначені будівельні роботи виконано без оформлення відповідних документів дозвільного характеру, що дає право проводи такі роботи, чим порушено  ст. 25 Закону України «Про основи містобудування», п. 1.6 ДБН А.3.1-5-2009, на час скоєння п. 1.2 ДБН А.3.1-05-1996 «Організація будівельного виробництва».
За наслідками перевірки, посадовою особою позивача складено акт №190 від 01.12.2017 року про результати проведення позапланового заходу державного контролю щодо дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт, протокол про адміністративне правопорушення № 69 від 01.12.2017 року та припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної і діяльності, будівельних норм, стандартів і правил № 57 від 01.12.2017 року, яким зобов`язано гр. ОСОБА_1 привести об`єкт перевірки - квартиру АДРЕСА_2   до вимог чинного законодавства до 31.01.2018 року.
04.12.2017 року розглянута справа про адміністративне правопорушення, гр. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 96 КУпАП
За наслідками розгляду, винесена постанова № 58 по справі про адміністративне правопорушення від 04.12.2017 року та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
Постанова № 58  по справі про адміністративне правопорушення від 04.12.2017 року гр. ОСОБА_1 виконана, штраф сплачено.
Припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил № 57 від 01.12.2017 не оскаржувався.
01.02.2018 року головним спеціалістом Управління розпочата перевірка виконання припису № 57 від 01.12.2017 року, за адресою: АДРЕСА_1 .
Під час перевірки встановлено, що відповідач, у період виконання припису уклав договір з ПП КВ ТФ «Колор» на виконання послуг з обстеження квартири на можливість її безпечної експлуатації, термін виконання до 25.03.2018 року.
З огляду на зазначене, ОСОБА_1 , не маючи закінченого обстеження, просив продовжити термін дії припису для оформлення дозвільної документації, що є порушенням п. 3 ч. 4 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 11 Порядку здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету міністрів № 553 від 23.05.2011 року.
За наслідками повторної перевірки, посадовою особою Управління складено акт перевірки № 240 від 14.02.2018 року, протокол про адміністративне правопорушення № 8 від 14.02.2018 року, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил № 7 від 14.02.2018 року, яким зобов`язано гр. ОСОБА_1 привести об`єкт перевірки до вимог чинного законодавства до 16.04.2018 року.
28.02.2019 року головним спеціалістом Управління розпочата перевірка виконання припису № 7 від 14.02.2018 року, за адресою: АДРЕСА_1 .
Під час перевірки, яка проводилася посадовими особами позивача втретє, встановлено, що припис № 7 від 14.02.2018 року, виданий суб`єкту містобудування гр. ОСОБА_1 щодо приведення до вимог чинного законодавства у сфері містобудівної діяльності будівельних норм, державних стандартів і правил з проведених будівельних робіт з реконструкції у кв. АДРЕСА_3 не виконано, чим порушено п. 3 ч. 3  ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», абз, 2 пп. 3 п.11 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою № 553 Кабінету Міністрів України 22.05.2011 року.
Також, під час проведення перевірки встановлено, що об`єкт перевірки експлуатується ОСОБА_1 . Факт експлуатації об`єкту підтверджено доказами фотофіксації. Об`єкт відноситься до класу наслідків (відповідності) CCI. Експлуатація закінчених будівництвом об`єктів не прийнятих в експлуатацію забороняється, п.8, п. 10  ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п.12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011.
За наслідками повторної перевірки, посадовою особою Управління складено акт № 28 від 14.03.2019 року та протокол про адміністративне правопорушення № 12 від 14.03.2019 року.
25.03.2019 розглянута справа про адміністративне правопорушення, гр. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 9  ст. 96 КУпАП, винесена постанова № 12 по справі про адміністративне правопорушення від 25.03.2019 року та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
Постанова № 12  по справі про адміністративне правопорушення від 25.03.2019 року гр. ОСОБА_1 виконана, штраф сплачено.
З метою приведення квартири до попереднього стану та виконання вимог чинного законодавства, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що після проведення перевірки і винесення приписів про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності відповідач не вжив заходів для отримання дозвільних документів та не ввів у експлуатацію самочинну перебудову в квартирі, відповідно до вимог  чинного законодавства, а лише сплатив накладені на нього штрафи за вчинені адміністративні правопорушення.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про основи містобудування» від 16.11.1992 №2780-XII (далі - Закон №2780-XII), Законом України «Про архітектурну діяльність» від 20.05.1999 № 687-XIV та Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-VI від 17.02.2011 (далі - Закон №3038-VI).
Усі нормативно-правові акти в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, власні (самоврядні) повноваження: управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.
Підпунктом 3 пункту «б» частини 1 статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, окрім іншого, здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.
Правовими положеннями ст. 1 Закону №2780-XII встановлено, що містобудування (містобудівна діяльність) - це цілеспрямована діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, громадян, об`єднань громадян по створенню та підтриманню повноцінного життєвого середовища, яка включає прогнозування розвитку населених пунктів і територій, планування, забудову та інше використання територій, проектування, будівництво об`єктів містобудування, спорудження інших об`єктів, реконструкцію історичних населених пунктів при збереженні традиційного характеру середовища, реставрацію та реабілітацію об`єктів культурної спадщини, створення інженерної та транспортної інфраструктури.
Частинами 1 та 2 статті 10 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20.05.1999 №687-XIV визначено, що для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об`єктів архітектури додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.
Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюють органи державного архітектурно-будівельного контролю, визначені статтею 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» до органів державного архітектурно-будівельного контролю належать:
1) структурні підрозділи з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій;
2) виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад.
Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону №3038-VI державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.
Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об`єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.
Позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.
Підставами для проведення позапланової перевірки є, зокрема: 3) виявлення факту самочинного будівництва об`єкта; 4) перевірка виконання суб`єктом містобудування вимог приписів органів державного архітектурно-будівельного контролю; 6) звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.
Підготовчі та будівельні роботи, які не відповідають вимогам законодавства, будівельним нормам, стандартам і правилам, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без набуття права на їх виконання, підлягають зупиненню до усунення порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності.
Відповідно до п.п. «а» п. 3 ч. 3 ст. 41 Закону № 3038-VI посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право: у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видавати обов`язкові для виконання приписи щодо: усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Згідно ч. 5 ст. 26 Закону №3038-VI проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 
1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 
2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 
3) затвердження проектної документації; 
4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 
5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 
6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.
Підпунктом 3 ч. 1  ст. 34 Закону №3038-VI передбачено, що замовник має право виконувати будівельні роботи після: видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля згідно із Законом України «Про оцінку впливу на довкілля».
Згідно з ч. 2 статті 319 Цивільного кодексу України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
У свою чергу, п. 1.4.1, 1.4.2, 1.4.3, 1.4.4 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених  наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 за №927/11207, встановлено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. Переобладнання жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень містить у собі - улаштування в окремих жилих будинках, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переобладнання туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів. До елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.
Переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається.
Згідно з пунктом 1.4.5 вказаних Правил для одержання дозволу на переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень їх власник або уповноважена ним особа, наймач (орендар) приміщення за згодою його власника подають до органу місцевого самоврядування заяву про надання дозволу на переобладнання або перепланування та, у разі необхідності, можуть подаватися такі документи: копія свідоцтва на право власності або договору найму (оренди) приміщення; копія поповерхових планів, завірених в установленому порядку; проект переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, погоджений в установленому порядку; згода власників, співвласників (наймачів) або уповноважених ними осіб на переобладнання та перепланування приміщень, що перебувають у їх спільній власності.
Відповідно до пункту 1.4.6 Правил власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, зобов`язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану.
Згідно пункту 1 Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 406  роботи з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, а також нежилого будинку, будівлі, споруди, приміщення в них, виконання яких не передбачає втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1), з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію.
З вищенаведених законодавчих норм слідує висновок, що втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, переобладнання і перепланування жилих приміщень у жилих будинках, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, без отримання дозвільних документів заборонено.
Під проведення перевірки (акт від 01.12.2017) встановлено, що приміщення спальні об`єднано з балконом шляхом демонтажу мурованої стіни під вікном до рівня підлоги (розкритий проріз розміром 2,1 м ширинах 2,2 м висота), що є втручанням в огороджувальну конструкцію житлового будинку. Розміри приміщення переоблаштовано з балкону: глибина - 1,4 м, ширина - 3,1 м, розміри внутрішні, а розміри балкону зовнішні: в плані приблизно 3,7x1,7м. Улаштована ніша в міжквартирній стіні розміром 2x1,5м, глибиною 0,125м, приміщення ванної кімнати об`єднано з туалетом, дверний проріз зали зміщено вправо приблизно на 1 м.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не заперечується вчинення встановлених посадовою особою Управління перепланувань та реконструкції.
Частина 7  статті 34 Закону № 3038-VI визначає, що виконання будівельних робіт без відповідного документа, передбаченого цією статтею, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.
Відповідно до частини 1статті 376 Цивільного Кодексу житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Підстави для знесення об`єкта самовільного будівництва визначені у частині 7  статті 376 Цивільного кодексу України.
Пункт 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» визначає, що відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.
Відповідно до положень статті 38 Закону №3038-VI право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить відповідним органам державного архітектурно-будівельного контролю.
Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою.
При розгляді позовів про знесення самочинно збудованого об`єкта нерухомості суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.
Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливо лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо притягнення винної особи до відповідальності.
У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.
У свою чергу, доводи представника відповідача не заслуговують на увагу суду, що знесення самочинного будівництва є крайнім заходом впливу на порушника, оскільки в даному випадку предметом спору є не знесення самочинно збудованого майна, а зобов`язання відповідача здійснити відповідну перебудову.
Крім того, судом апеляційної  інстанції встановлено, а відповідачем і його представником не надано належних доказів зворотного, що після проведення перевірки і винесення приписів про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності ОСОБА_1 не вжив заходів для отримання дозвільних документів та не ввів у експлуатацію самочинну перебудову в квартирі, відповідно до вимог  чинного законодавства, а лише сплатив накладені на нього штрафи за вчинені адміністративні правопорушення.
Так, робочий проект щодо перепланування квартири розроблений державним науково-дослідним і проектно-вишукувальним інститутом «НДІпроектреконструкція» у 2002 році, натомість до 2019 року відповідач не вжив заходів щодо введення у експлуатацію перепланованих приміщень та не усунув виявлених порушень.
Враховуючи здійснені позивачем у справі усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення відповідача до відповідальності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача демонтувати балкон до квартири АДРЕСА_4 , шляхом приведення до попереднього стану зовнішніх обмірів та привести планування квартири до попереднього стану з врахуванням вимог до несучих конструкцій та інженерних систем.
Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що позивач діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду.
Відповідно до ч.1  ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Відповідно до ч. 2  ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.
Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.
В зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -
     
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      М.І. Кобаль

Судді:                                                                                          Н.П. Бужак

                                                                                                             Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено 14.09.2020 року