Справа № 158/431/19 	Головуючий у 1 інстанції: Корецька В. В. 	
Провадження № 22-ц/802/651/20  Категорія: 20 	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
16 червня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Киці С. І.,
суддів - Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,
секретар судового засідання – Савчук О. В.,
за участю: позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
представника відповідача ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про визнання права власності на частину будинку і земельних ділянок за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 06 березня 2020 року,

                                        В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 15 лютого 2019 року звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про визнання права власності на частину будинку і земельних ділянок.
Позов мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 з яким вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу до дня його смерті. Після смерті фактичного чоловіка відкрилась спадщина, на яку крім її спільного з спадкодавцем сина ОСОБА_8 , претендують дочка спадкодавця ОСОБА_4 , син ОСОБА_3 , батько ОСОБА_6 . За час спільного проживання у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_7 за спільні кошти було збудовано будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , який 25 квітня 2016 року зареєстровано на  ОСОБА_7 , земельні ділянки, площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та площею 0,07 га, для ведення особистого селянського господарства. Їй належить 1/2 частина вказаного майна, однак відповідачі таке її право не визнають. У 1997 році вона познайомилася з ОСОБА_7 , а з 2003 року вони стали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на цей час дружина ОСОБА_7 померла, вона не перебувала у шлюбі. Проживали у її квартирі по АДРЕСА_2 , вели спільне господарство, несли спільні витрати та здійснювали  покупки, піклувались один про одного. ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_8 . На початку 2010 року переїхали проживати у квартиру ОСОБА_7 по АДРЕСА_3 . В цій квартирі до переїзду проживав відповідач ОСОБА_3 У 2014 році переїхали проживати в будинок, де з сином проживає і по даний час.  Будинок та земельні ділянки є спільною сумісною власністю і їй належить їх 1/2 частина. Просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,10 га в с. Кульчин для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,07 га в с. Кульчин, для ведення особистого селянського господарства.
Рішенням Ківерцівського районного суду від 06 березня 2020 року у  задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про визнання права власності на частину будинку і земельних ділянок відмовлено.
Позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Вважає, що судом неправильно застосовано норми матеріального права. Суд не навів на підставі якої норми він дійшов висновку, що заявлення вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є обов`язковою умовою для визнання права власності на частину майна за особою, яка проживала із титульним власником однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Судом допущено неправильне застосування ст. ст. 125, 126 ЗК України та ст. 61 СК України. Висновок суду, що земельна ділянка площею 0,07 га не могла перебувати у спільній власності позивачки та ОСОБА_7 і була особистою власністю останнього не ґрунтується на приписах законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин. Помилковим є висновок щодо застосування ст. ст. 60 та 74 СК України, необхідність для визначення правового статусу майна як спільної сумісної власності, встановлення факту створення (придбання) жінкою і чоловіком, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу внаслідок їх праці. Судом безпідставно залишено поза увагою, що показами свідків, фотографіями беззаперечно стверджується спільне проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_7 в період придбання земельної ділянки в січні 2010 року, будівництва будинку в 2010-2014 роках, приватизації земельної ділянки і набуття цього майна за рахунок спільних коштів. Просить рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позову.
Відповідач ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу. Зазначає, що твердження позивачки про проживання з його батьком в фактичних шлюбних відносинах з 2003 року не відповідає дійсності. На час смерті матері у 2001 році йому було 12 років, він разом з батьком і сестрою проживали разом по АДРЕСА_4 Наливайка в м. Луцьку. Позивач разом з ними однією сім`єю ніколи не проживала. Після смерті дружини ОСОБА_7 більше не одружувався та один виховував їх з сестрою. ОСОБА_1 не доведено, що станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 2011 року вона та померлий ОСОБА_7 мали відносини притаманні подружжю, і ч. 5 ст. 61 СК України в редакції чинній на 08 лютого 2011 року не застосовується до спірних відносин. В договорі купівлі-продажу земельної ділянки відсутня інформація про перебування покупця у фактичних шлюбних відносинах. На підставі рішення Жидичинської сільської ради батьку надана інша земельна ділянка. Фактичних шлюбних відносин на момент придбання, отримання земельних ділянок батько не мав і проживав разом з ним у АДРЕСА_3 , що засвідчено в договорі купівлі-продажу земельної ділянки. Будинок збудований ОСОБА_7 внаслідок індивідуальних трудових зусиль та за особисті кошти, фактичних шлюбних відносин також не мав. ОСОБА_7 є єдиним власником житлового будинку. Покази свідків є суперечливими і невпевненими, вони не володіли всією інформацією. Позивачкою не доведено факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , після його смерті була заведена спадкова справа № 59/2018 приватним нотаріусом Ківерцівського районного нотаріального округу.  
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 154013126 від 26 січня 2019 року, договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27 січня 2010 року, витягу з Державного реєстру правочинів № 8194658 від 27 січня 2010 року, державного акту на право власності на земельну ділянку від 05 лютого 2010 року, копії будинкової книги № 0156154, державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 104448 від 23 червня 2011 року, власником житлового будинку з господарськими спорудами, за адресою АДРЕСА_1 , земельної ділянки, площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0721882703:02:001:1109 та земельної ділянки площею 0,07 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0721882703:02:001:1368, був ОСОБА_7 .  
Відповідачі по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є дітьми ОСОБА_7 
Батьками ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_7 та позивач по справі ОСОБА_1 . 
Суд встановив, що померлий ОСОБА_7 дійсно проживав разом із позивачем у належному йому житловому будинку, що в АДРЕСА_1 з 2016 року.
За ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. 
Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. 
Згідно зі ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. 
На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. 
Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. 
Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. 
Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року  № 5-рп/99). 
Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначив, що при вирішенні майнового спору на підставі ст. 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінка без шлюбу, в період, протягом якого було придбане спірне майно. 
Позивач не ставила питання про встановлення факту проживання однією сім`єю. Разом з тим, від встановлення цього факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи. Якщо відсутній факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені ст. 74 СК України вважати майно (спірні будинок та земельні ділянки) таким, що належить на праві спільної сумісної власності позивачці ОСОБА_1 та померлому ОСОБА_7 як жінці та чоловікові, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою. 
Позивач повинна довести факт проживання однією сім`єю. Факт спільного проживання, сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. 
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. 
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Позивач не надала належних і допустимих доказів на підтвердження факту її проживання однією сім`єю з ОСОБА_7 без реєстрації шлюбу на час набуття спірного майна та придбання цього майна за спільні кошти, а також, що між ними склались усталені відносини, що притаманні подружжю, які були взаємні права та обов`язки як у подружжя. При цьому, суд правильно визначив, що подані позивачем докази фотографії з відпочинку, покази свідків не є підставою для встановлення вказаного факту, не підтверджують факт ведення спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя, набуття майна тощо. Позивач не довела, що спірне майно набуте в результаті спільної праці та за спільні кошти, не надала жодного доказу своїх доходів, фінансового стану, купівлю інших речей спільного користування з померлим ОСОБА_7 . Покази свідків оцінено судом в їх сукупності з іншими доказами. Судом взято до уваги повідомлення головного управління Національної поліції у Волинській області, щодо проживання осіб у квартирах по АДРЕСА_5 , оскільки саме поліцією проводилась відповідна перевірка. Записи в медичній картці ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 живуть разом, суд критично оцінює, оскільки невідомо джерело походження цього запису – хто його зробив, та на підставі яких даних.
При придбанні земельної ділянки несільськогосподарського призначення  ОСОБА_7 не зазначав, що він перебуває у шлюбі чи знаходиться у фактичних шлюбних відносинах, нотаріусом йому роз`яснювався зміст норм Сімейного Кодексу, які регулюють право особистої приватної власності дружини, чоловіка. ОСОБА_1 не давала своєї письмової згоди на придбання цього майна. Позивач не була зареєстрована в спірному житловому будинку.
Суд правильно встановив, що земельна ділянка площею 0,07 га, яка знаходиться у с. Кульчин, Ківерцівського району Волинської області надана ОСОБА_7 на підставі рішення Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області від 11 січня 2011 року в приватну власність із земельного фонду в порядку приватизації та є його особистою приватною власністю відповідно до положень ст. ст. 81, 116 ЗК України. Оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку 23 червня 2011 року не відносить її до об`єкта права спільної сумісної власності подружжя. 
За життя ОСОБА_7 позивач ОСОБА_1 не ставила питання про визнання спірного майна спільною сумісною власністю. 
Відсутні докази, що ОСОБА_7 за життя визнавав факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_1 . 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду. Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 

                                              П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 06 березня 2020 року у в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді: