Справа №583/668/20 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Сидоренко Р. В.	
Номер провадження 33/816/288/20 	Суддя-доповідач Рунов В. Ю. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2020 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю. , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника МАЛЬЧЕНКА Д. В. на постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29.04.2020, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 
притягнутий до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,
учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення: 
захисника – адвоката Мальченка Д. В., 

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 – адвокат МАЛЬЧЕНКО Д. В. просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, оскільки відсутні докази відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп`яніння, свідки не допитані, працівники поліції пропонували пройти огляд не в найближчому медичному закладі.
Постановою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29.04.2020 ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 10200 грн із позбавленням права керування т/з строком 1 рік. Стягнуто на користь держави 420,40 грн судового збору.
Згідно постанови судді, 22.02.2020 о 21:40 ОСОБА_2 , знаходячись в с. Комиші по вул. Жовтневій, керував мотоциклом б/н із явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей), від продуву газоаналізатора алкотестера 6820 «Драгер» та проходження медогляду на стан сп`яніння в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР.
Вислухавши доводи захисника Мальченка Д. В., який підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 236343 від 22.02.2020, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшов висновку, що ОСОБА_2 керував т/з із ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано і об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема:
- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , згідно яких 22.02.2020 у їх присутності ОСОБА_2 відмовився пройти тест на місці з використанням газоаналізатора та пройти медичний огляд в Охтирській ЦРЛ;
- відеозаписом з патрульного поліцейського автомобіля, на якому зафіксований рух мотоциклу (мопеду) без н. з. під керуванням ОСОБА_2 ;
- показаннями в суді першої інстанції працівника поліції ОСОБА_5 , згідно яких 22.02.2020 близько 22:00 під час патрулювання був зупинений т/з (мотоцикл/мопед) без н. з. під керуванням ОСОБА_2 , який мав ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим йому запропонували пройти відповідний огляд на місці та у закладі охорони здоров`я, на що водій категорично відмовився. Також водію роз`яснені права;
- власноруч викладеними ОСОБА_2 поясненнями у протоколі про те, що він «керував мопедом, до медзакладу та продувати драгер відмовляється».
Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП).
Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому, досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на предмет їх достовірності і допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як докази вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки ці письмові пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі, враховуючи, що ці свідки, будучи повідомленими в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростували перед судом у будь-який спосіб викладені ними у їх письмових поясненнях обставини, що не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ними раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п.п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у справі мали місце достатні урівноважуючі фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду.
Зокрема, письмові пояснення свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності.
Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності доказів відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп`яніння не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються дослідженими доказами у справі, а тому їх необхідно вважати недостовірними доказами захисту. При цьому сторона захисту не заперечує факту керування ОСОБА_2 т/з.
Не можуть бути прийнятими до уваги також доводи апеляційної скарги про те, що в суді першої інстанції не допитані свідки ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , оскільки з матеріалів справи убачається, що ці свідки неодноразово викликалися у встановленому законом порядку в судові засідання, призначені на 23.03.2020, 08.04.2020 і 29.04.2020. При цьому та обставина, що письмові пояснення свідків частково викладені на бланках, в цьому випадку, не впливає на допустимість чи достовірність цих доказів, так як свідки ознайомлені зі змістом цих пояснень та своїми підписами засвідчили правильність викладених у них обставин щодо відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, що об`єктивно підтверджується іншими доказами у справі.
Є необгрунтованими і доводи апеляційної скарги відносно того, що працівники поліції пропонували ОСОБА_2 пройти огляд не в найближчому медичному закладі, оскільки порядок проходження огляду на стан сп`яніння у свою чергу закріплений у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (затверджена наказом МВС 07.11.2015 № 1395, зареєстрована в МЮ 10.11.2015 № 1408/27853), розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджена спільним наказом МВС та МОЗ 09.11.2015 № 1452/735 та зареєстрована в МЮ 11.11.2015 за № 1413/27858) і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (затверджений постановою КМ 17.12.2008 № 1103, з послідуючими змінами) і являє собою процедуру направлення водіїв т/з для проведення огляду з метою виявлення зазначеного стану і безпосередньо проведення такого огляду.
Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки т/з із використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції, у присутності 2-х свідків; 2) у відповідному закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше 2-х годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського. У разі відмови водія т/з від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки т/з або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.
У цій справі мав місце той факт, що ОСОБА_2 відмовився пройти огляд на стан сп`яніння не в конкретному медичному закладі, а взагалі від визначеної законом процедури проведення огляду осіб, щодо яких у працівника поліції є підстави вважати, що він перебуває у стані сп`яніння, що прямо вбачається з його пояснень у протоколі про адміністративне правопорушення, а письмові пояснення свідків щодо відмови ОСОБА_2 пройти огляд в Охтирській ЦРЛ не свідчить про відмову пройти огляд з підстав саме того, що вказаний заклад охорони здоров`я не є найближчим.
Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, крім іншого, настає за відмову особи, яка керує т/з, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння. Оскільки зазначена норма матеріального закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, то у протоколі та у постанові присутнє посилання на порушення вимог п. 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння.
Таким чином, ОСОБА_2 , щодо якого були підстави вважати, що він перебуває у стані сп`яніння, після незгоди з оглядом на стан сп`яніння на місці події, повинен був пройти відповідний огляд на стан такого сп`яніння в закладі охорони здоров`я, тому зазначена вище вимога поліцейського є законною і обґрунтованою, а водій в усякому випадку не має права ігнорувати вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O’Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього.
Що стосується заявленого захисником клопотання про закриття провадження у справі через скасування адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5 ПДР, то воно задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Так, до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018, тобто до 01.07.2020, КУпАП передбачав відповідальність за відмову особи, яка керує т/з, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а після набрання чинності Законом, відповідальність за вчинення вказаних дій виключено із ст. 130 КУпАП і закріплено у ст. 286-1 КК.
Згідно ч. 1, 2 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.
У теорії права виділяють три види дії НПА: 1) пряма дія; 2) зворотна (ретроактивна) дія; переживаюча (ультраактивна) дія (окремі положення НПА продовжують свою дію навіть після втрати чинності внаслідок скасування всього НПА чи зміни відповідної його частини). Зокрема, ультраактивність має місце тоді, коли приписи НПА, який діяв раніше, поширюються на не реалізовані або не припинені на момент втрати ним чинності правовідносини, оскільки дія акта, який вводиться замість діючого раніше, поширюється лише на правовідносини, що виникнуть після набрання ним чинності.
Виходячи із цих положень, до 01.07.2020 до осіб, які керували т/з та відмовилися від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, має бути застосовано закон (ч. 1 ст. 130 КУпАП в ред. ЗУ № 1446- VIII від 07.07.2016), який діяв під час вчинення правопорушення (22.02.2020), тому підстава для закриття провадження у справі, передбачена п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП відсутня, оскільки в цьому пункті йдеться мова про випадки скасування акта, яким встановлена адміністративна відповідальність, натомість у результаті внесення до ст. 130 КУпАП юридична відповідальність вчинення вказаних дій, не скасована, а виключена.
Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення – ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому доводи апеляційної скарги з цього приводу не заслуговують на увагу. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином вмотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, –

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29.04.2020 відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника МАЛЬЧЕНКА Д. В. на цю постанову – без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя Сумського апеляційного суду	Рунов В. Ю.