ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

25 червня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/5322/18	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів:
                                          судді-доповідача Чумака С.Ю.,
                                                   суддів:  Чабаненко С.В., Юрко І.В.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Міністерства Внутрішніх справ України в Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року  у справі № 280/5322/18 (суддя І інстанції - Сацький Р.В.)

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства Внутрішніх справ України в Запорізькій області  про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення заборгованості по виплаті грошового забезпечення та середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача № 18о/с від 21.01.2013 «По особовому складу» щодо відміни пункту наказу ГУМВС від 16.01.2012 № 5о/с в частині відміни пункту наказу УМВС від 29.06.2004 №117о/с про звільнення з ОВС позивача, вважати його звільненим з органів внутрішніх справ наказом УМВС від 29.06.2004 № 117о/с;
- зобов`язати відповідача поновити позивача на службі на посаді начальника відділення ДАІ Мелітопольського міського відділу ГУМВС України в Запорізькій області або у разі ліквідації цієї посади на іншу посаду з урахуванням класифікаційних характеристик, зокрема назвою, розміром посадового окладу, функціональністю та організаційним рівнем підрозділу у структурі органу згідно з попередньою посадою, з 16 листопада 2018 року;
- стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по виплаті грошового забезпечення у розмірі 1122245,67 грн за період з 29 липня 2004 року по 16 листопада 2018 року без урахування обов`язкових податків та зборів;
- зобов`язати відповідача виплатити на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.11.2018 по день поновлення на роботі, відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» № 988 від 11.11.2015.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року  у справі № 280/5322/18 адміністративний  позов задоволений частково, а саме:
визнано протиправним та скасовано наказ ГУМВС України в Запорізькій області № 18о/с від 21.01.2013 «По особовому складу» щодо відміни пункту наказу ГУМВС від 16.01.2012 № 5о/с в частині відміни пункту наказу УМВС від 29.06.2004 № 117о/с про звільнення з ОВС майора міліції ОСОБА_1 (М-928255) - начальника відділення ДАІ Мелітопольського міського відділу, вважати його звільненим з органів внутрішніх справ наказом УМВС від 29.06.2004 № 117о/с.
Зобов`язано ГУМВС України в Запорізькій області поновити майора міліції ОСОБА_1 (М-928255) на посаді начальника Відділення ДАІ Мелітопольського міського відділу ГУМВС України в Запорізькій області з 21 січня 2013 року.
Визнано ОСОБА_1 (М-928255) звільненим за п. 64 «г» (через скорочення штатів), згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України № 114 від 29.07.1991, з посади начальника Відділення ДАІ Мелітопольського міського відділу ГУМВС України в Запорізькій області з моменту ліквідації цієї юридичної особи з 30 листопада 2015 року.
В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати це рішення в частині задоволення позивних вимог та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги серед іншого зазначає, що наказ  ГУМВС України в Запорізькій області № 18о/с від 21.01.2013 «По особовому складу» щодо відміни пункту наказу ГУМВС від 16.01.2012 № 5о/с в частині відміни пункту наказу УМВС від 29.06.2004 № 117о/с про звільнення з ОВС майора міліції ОСОБА_1  були видано на підставі  та на виконання постанови Дніпропетровського адміністративного суду від 18.12.2012 у справі № 2а-0870/4850/11, яка набрала законної сили, тому наказами від 17.01.2013 № 16 о/с та № 18о/с від 21.01.2013 відновлено первісний стан відносин з позивачем. Крім того, вказує, що судовим рішенням у справі № 808/2882/17, вже вирішені  вимоги позивача зі спору з тих самих підстав та предмету спору, а висновок про необхідність поновлення позивача на посаді з 21.01.2013 та його звільнення через скорочення штатів 30.11.2015 не відповідає обставинам справи.    

Від позивача відзив на апеляційну скаргу не надходив.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ
Наказом УМВС України в Запорізькій області від 29.06.2004 № 117о/с «По особовому складу», згідно з Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України, звільнено з органів внутрішніх справ: у відставку за ст. 65 п. «а» (за віком) - майора міліції ОСОБА_1 (М-928255) - начальника відділення ДАІ Мелітопольського міського відділу, з 29 червня 2004 року. Вислуга на день звільнення складає: календарна - 22 роки 00 місяців 04 дні; у пільговому обчисленні - не має (т. 2 а.с.70).
Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 11.01.2012 у справі № 2а-0870/4850/11 скасовано наказ № 117 від 29.06.2004 по Управлінню Міністерства внутрішніх справа України у Запорізькій області про звільнення     ОСОБА_1 з займаної посади начальника відділення Державної автомобільної інспекції Мелітопольського міського відділу ГУМВС України у Запорізькій області по ст.65 п.«а» Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України від 29.07.1991 - за віком; поновлено ОСОБА_1  на посаді начальника відділення Державної автомобільної інспекції Мелітопольського міського відділу ГУМВС України у Запорізькій області (Т.1 а.с.44-48).
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2012 року у справі № 2а-0870/4850/11 (т.1 а.с.49) скасовано постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11.01.2012 та відмовлено у задоволені вимог ОСОБА_1 про скасування наказу Управління МВС України у Запорізькій області № 117 від 29.06.2004 про його звільнення з займаної посади начальника відділення Державної автомобільної інспекції Мелітопольського міського відділу ГУМВС України у Запорізькій області по ст.65 п. «а» Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України і про його поновлення на посаді начальника відділення Державної автомобільної інспекції Мелітопольського міського відділу ГУМВС України у Запорізькій області.

Також, до часу перегляду в апеляційному порядку постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 11.01.2012 у  справі № 2а-0870/4850/11, вказане рішення було вже виконано в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді шляхом винесення наказу ГУМВС України в Запорізькій області від 16.01.2012 № 5о/с (т. 1 а.с 20), яким було відмінено пункт наказу УМВС України в Запорізькій області від 29.06.2004 №117о/с та поновлено ОСОБА_1  на службі в ОВС, а в подальшому ОСОБА_1 за його ж заявою було звільнено з 17.01.2012  наказом ГУМВС України в Запорізькій області №7о/с від 17.01.2012 (т. 1 а.с 21),  з виплатою на його користь при звільнені зі служби: середнього заробітку за три місяці; заробітної плати за період з 12.01.2012 по 17.01.2012; і внесенням до його трудової книжки відповідних записів щодо його служби в ОВС з 24.08.1984 по 17.01.2012; а вже з 18.01.2012 Пенсійним фондом України ОСОБА_1 була призначена пенсія.

У подальшому з урахуванням постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2012 у справі № 2а-0870/4850/1, ГУМВС України в Запорізькій області видано наказ від 17.01.2013 № 16о/с (Т.1 а.с.27), яким відмінено пункт наказу ГУМВС від 17.01.2012 № 7о/с в частині звільнення з ОВС майора міліції ОСОБА_1(М-928255) - начальника відділення ДАІ Мелітопольського міського відділу, з 17 січня 2012 року, а також наказано вважати його залишеним на попередній посаді, з посадовим окладом 1000,00 гривень, встановити йому щомісячну надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за спецзванням та    надбавки за вислугу років.

Наказом № 18о/с від 21.01.2013 (т.1 а.с.28) відмінено пункт наказу УМВС від 16.01.2012 р. №5о/с в частині відміни пункту наказу УМВС від 29.06.2004 № 117о/с про звільнення з ОВС майора міліції ОСОБА_1 (М-928255) і визнано позивача ОСОБА_1 таким, що  звільнений з органів внутрішніх справ наказом УМВС від 29.06.2004 № 117о/с.
06.12.2017 постановою Запорізького окружного адміністративного  суду у  справі № 808/2882/17  у задоволенні  позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Міністерство внутрішніх справ України, Національна поліція України про визнання дії відповідача протиправними та зобов`язати відповідача поновити його на службі на посаді начальника відділення ДАІ Мелітопольського міського відділу УМВС України в Запорізькій області або у разі ліквідації цієї посади на іншу посаду з урахуванням класифікаційних характеристик, зокрема назвою, розміром посадового окладу, функціональністю та організаційним рівнем підрозділу у структурі органу згідно з попередньо посадою, а також забезпечити допуск позивача до роботи відмовлено повністю (т. 1 а.с. 50-51).  
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2018 у справі № 808/2882/17 постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 06.12.2017  залишена без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 без задоволення (т. 1 а.с. 52-55).
ОСОБА_1 10.11.2018 звернувся до ГУМВС України в Запорізькій області з заявою про вирішення питання щодо виходу на службу (т.1  а.с.22-24).
Головне управління МВС України в Запорізькій області листом за вих. №1/526 від 16.11.2018 (т. 1 а.с.25-26) повідомило позивача про те, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2012 у справі № 2а-0870/4850/11 скасовано постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11.01.2012, а відповідно і скасовані  всі накази з питань проходження служби позивачем, які видавались з підстав негайного виконання постанови суду першої інстанції, та позивач вважається звільненим наказом УМВС України в Запорізькій області від 29.06.2004 № 117о/с, з 29.06.2004 та має вислугу, яку мав на дату звільнення. У додатку до листа надіслано витяг з наказу ГУМВС України в Запорізькій області № 18о/с від 21.01.2013.
Позивач звернувся з позовом до суду, оскільки вважає, що відповідно до наказу начальника ГУМВС України в Запорізькій області № 16о/с від 17.01.2013 він вважається залишеним на посаді начальника відділення ДАІ Мелітопольського міського відділу ГУМВС України в Запорізькій області з 29.06.2004, а на теперішній час наказ № 16о/с від 17.01.2013 не скасований. 

Також, на думку позивача, наказ № 18о/с від 21.01.2013  є  таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідач: не застосував до позивача будь-якої правової процедури звільнення; до 21.11.2018 не вимагав припинення трудових відносин та у будь-який спосіб не ознайомив його з наказом № 18о/с від 21.01.2013; в день звільнення не провів повного розрахунку з позивачем; врахував заяви, що стали підставою для видання оскаржуваного наказу, які позивач не писав; виконав рішення суду, яке не стосується    правовідносин з проходження подальшої служби позивача, оскільки вони виникли після прийняття судом цього рішення;    відповідні записи до трудової книжки позивача не вніс; копію оскаржуваного наказу до особової справи позивача не долучив. 

Задовольняючи позовні вимоги частково,  суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав  для прийняття наказу № 18о/с від 21.01.2013, невідповідність наказу ГУМВС України в Запорізькій області №18о/с від 21.01.2013 обов`язковим вимогам до його форми, що унеможливлює    внесення з додержанням вимог «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» запису до трудової книжки позивача, а також,  що всупереч приписам  статті 265 КАС України,   ГУМВС України в Запорізькій області самостійно вирішено питання повороту виконання судового рішення, чим порушено встановлений законом порядок його здійснення та такі дії відповідача позбавили позивача права особисто брати участь у розгляді цього питання, як наслідок у разі незгоди оскаржувати прийняте рішення. У зв`язку з чим, наказ ГУМВС України в Запорізькій області №18о/с від 21.01.2013 є протиправним та підлягає скасуванню, а належним способом захисту прав позивача  внаслідок незаконного звільнення, є поновлення його на посаді начальника Відділення ДАІ Мелітопольського міського відділу ГУМВС України в Запорізькій області, з 21 січня 2013 року. Крім того, суд дійшов висновку про необхідність визначити майора міліції ОСОБА_1 звільненим за п.64 "г" (через скорочення штатів), згідно з "Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", з посади начальника Відділення ДАІ Мелітопольського міського відділу ГУМВС України в Запорізькій області з моменту ліквідації вказаної юридичної особи, тобто з 30.11.2015.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

Відповідно до частини 1 статті  2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частинами першою, другою  статті 122 КАС України  передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За правилами частини 5  статті 122 КАС України  для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
За визначенням, наведеним у пункті 17 частини першої  статті 4 КАС України, публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Отже  у випадку, коли особа вважає, що її права під час прийняття на публічну службу, проходження чи звільнення з публічної служби були порушені, вона має право звернутися до суду в більш стислі строки, ніж на загальних підставах. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.
Відтак, враховуючи норми частини 5  статті 122 КАС України (в редакції, чинній  на момент подання позову), характер правовідносин, які склалися  між позивачем та відповідачем, строк звернення до адміністративного суду щодо оскарження наказу № 18о/с від 21.01.2013  складає один місяць.  

Колегія суддів підкреслює,  що встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінувати учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених  Кодексом адміністративного судочинства України  певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).
Відповідно до частини 3  статті 122 КАС України  для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Початок перебігу строку звернення до суду в адміністративному судочинстві розпочинається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення. Отже законодавець передбачив, що в разі якщо особа не знала про порушення, але з певної дати повинна була про нього дізнатись, перебіг строку обчислюється саме з моменту, коли особа повинна була дізнатись про відповідне порушення її прав.
Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач.
Позивач звернувся до суду  лише 13 грудня 2018 року, тобто на момент подання позовної заяви строк звернення до адміністративного суду сплив  п`ять років потому.
Оскаржуючи наказ від № 18о/с від 21.01.2013, позивач у позові  зазначає про те, що він ознайомився  з оскаржуваним наказом  лише після отримання листа ГУМВС від 16.11.2018 за  вих.№1/526.
Водночас, твердження позивача щодо часу ознайомлення ним зі спірним наказом спростовується матеріалами справи.
Так під час судового вирішення спору у справі  № 808/2882/17  наказ №18о/с від 21.01.2013 містився у матеріалах справи. Стороною у  справі 808/2882/17 був ОСОБА_1 . Колегія судів підкреслює, що позивач був присутній при винесенні постанови від 06.12.2017 Запорізьким окружним адміністративним судом, крім того, посилався наказ № 18о/с від 21.01.2013  в апеляційній скарзі у справі  № 808/2882/17 , про  що зазначено в постанові  Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2018 у справі № 808/2882/17.  
Зважаючи на зазначені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач знав про наказ № 18о/с від 21.01.2013 щонайменше з дати прийняття Запорізьким окружним адміністративним судом постанови від 06.12.2017, яку ОСОБА_1 оскаржував в апеляційному порядку.  
Під час судового вирішення спору у справі № 808/2882/17 підтверджено, що  наказ від 17.01.2013 № 16о/с, яким відмінено пункт наказу ГУМВС від 17.01.2012 №7 о/с в частині звільнення з ОВС майора міліції ОСОБА_1 (М-928255), та наказ № 18о/с від 21.01.2013 , яким відмінено пункт наказу УМВС від 16.01.2012 № 5о/с в частині відміни пункту наказу УМВС від 29.06.2004 № 117о/с про звільнення з ОВС майора міліції ОСОБА_1 (М-928255) і визнано позивача ОСОБА_1 таким, що  звільнений з органів внутрішніх справ наказом УМВС від 29.06.2004 № 117о/с   було видано ГУМВС України в Запорізькій області на підставі постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2012 у справі № 2а-0870/4850/11, яка набрала законної сили, не скасована та є чинною.

За таких обставин, колегія суддів  виходить з того, що позовна заява позивачем подана  з пропуском  строку звернення до адміністративного суду.
Клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду позивачем не заявлялось.
У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).
Отже, за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.
Відповідно до ч. 3  ст. 122 КАС України  якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом  після  відкриття провадження в адміністративній справі, і позивач  не заявить  про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. 
Відповідно до ч. 1  ст. 123 КАС України  у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Отже, позов щодо визнання протиправним та скасування наказу від 21 січня 2013 року № 18о/с поданий до адміністративного суду з пропуском строку звернення до суду, у  зв`язку  з чим позов у цій частині підлягає залишенню без розгляду.
Оскільки вимоги стосовно поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про скасування зазначеного вище наказу і повністю залежать від останніх, то стосовно них позивачем також пропущений строк звернення до суду і позов у цій частині також підлягає залишенню без розгляду.
ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Колегія судів  дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції суперечать матеріалам справи та не відпоівідають встановленим обставинам справи, у зв`язку з чим  рішення підлягає скасуванню, а позовна заява -залишенню без розгляду.

Оскільки справа відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 12 КАС України відноситься до категорії незначних, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

На підставі викладеного, керуючись статтями  242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства Внутрішніх справ України в Запорізькій області   задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року  у справі № 280/5322/18 скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування наказу від 21 січня 2013 року № 18о/с, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного    прогулу   залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.    

  Суддя-доповідач                                                            С.Ю. Чумак 

                               суддя                                                            С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                            І.В. Юрко