ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/6757/20                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Аблов Є.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  09 вересня 2020 року                                                                                            м. Київ

          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого:                                                  Бєлової Л.В.
суддів:                                                            Аліменка В.О.,
Безименної Н.В.   
за участю секретаря судового засідання:          Лещенко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут», Антимонопольного комітету України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» до Антимонопольного комітету України про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року позивач, Акціонерне товариство «Українська залізниця», звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення постійно діючої колегії Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель №3224-р/пк-пз від 19 лютого 2020 року про відмову ТОВ «Чернігівгаз Збут» у задоволенні скарги від 20 лютого 2020 року №UA-2019-11-12-000074-с.а3.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 червня 2020 року закрито провадження у справі №640/6757/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» до Антимонопольного комітету України про визнання протиправним та скасувати рішення. 
Роз`яснено позивачу, що справу належить розглядати в порядку господарського судочинства.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини справи. 
Зокрема, в обґрунтування апеляційної скарги апелянт наполягає, що помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що позов спрямований на захист прав у сфері господарських відносин, оскільки спір у справі виник із правовідносин, які не пов`язані із захистом економічної конкуренції, а щодо оскарження спірного рішення від 19.02.2020 суб`єкта владних повноважень - постійно діючої адміністративної колегії Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення у сфері публічних закупівель, прийнятих на виконання владних управлінських функцій, не відноситься до компетенції господарського суду, а є виключною компетенцією Окружного адміністративного суду міста Києва відповідно до частини першої статті 27 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Також не погоджуючись з такою ухвалою суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що суд першої інстанції помилково застосовує правову позицію Великої Палати Верховного Суду № 918/843/17, оскільки там мова йде про спори між суб`єктами господарювання та організатором торгів (замовником), предметом яких є рішення, дії чи бездіяльність саме організатора процедури закупівлі (Замовника). Таким чином, суд першої інстанції помилково ототожнює Антимонопольний комітет України з організатором процедури закупівлі.
25 серпня 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут», в якому позивач також вказує на відсутність підстав для закриття провадження судом першої інстанції. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав. 
Як вбачається з матеріалів справи, 12.02.2020 Відділом освіти дітей, молоді та спорту Варвинської селищної ради, як замовником, в порядку, передбаченому Законом України «Про державні закупівлі», на веб - порталі Уповноваженого органу (prozorro.gov.ua) опубліковано оголошення №UA-2019-11-12-000074-с про проведення публічних торгів на предмет закупівлі: «ДК 021:2015:09120000-6 - Газове паливо (Природний газ)».
Разом з оголошенням була оприлюднена тендерна документація з додатками (далі - Тендерна документація). 
Тендерні пропозиції були подані наступними учасниками: 
1) Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД ГРУП»;
2) Приватним підприємством «ОККО КОНТРАКТ»;
3) Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕРВІС ГРУПП ЛТД»;
4) Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут»;
5) Товариством з обмеженою відповідальністю «АС»;
6) Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ».
19.12.2019 ТОВ «Чернігівгаз Збут» було визнано переможцем закупівлі.
28.12.2019 ТОВ «АС» було опубліковано скаргу до АМКУ щодо незаконності рішення Уповноваженої особи Замовника про визнання переможцем закупівлі ТОВ «Чернігівгаз Збут». За результатами розгляду скарги АМКУ рішенням № 1232-р/пк-пз від 21.01.2020 задовольнив скаргу та зобов`язав Замовника - Відділ освіти дітей, молоді та спорту Варвинської селищної ради скасувати рішення про визнання ТОВ «Чернігівгаз Збут» переможце закупівлі.
На виконання рішення АМКУ Замовник скасував рішення про визнання переможцем закупівлі ТОВ «Чернігівгаз Збут» та визнав переможцем закупівлі ТОВ «АС». 
10 лютого 2020 року ТОВ «Чернігівгаз Збут» не погоджуючись із рішенням АМКУ та рішенням замовника, була подана скарга до АМКУ, зареєстрована за № UA-2019-11-12-000074-с.а3, щодо незаконності дискваліфікації тендерної пропозиції ТОВ «Чернігівгаз Збут» та незаконності визнання переможцем закупівлі ТОВ «АС»
Рішенням Колегії від 12 лютого 2020 року №2644-р/пк-пз скарга була прийнята до розгляду. Листом Колегії від 12 лютого 2020 року №20-29/04-1790-пз замовнику було запропоновано надати пояснення по суті скарги.
Колегією, за результатами розгляду скарги було прийнято рішення від 19.02.2020 №3224-р/пк-пз, яким відмовлено ТОВ «Чернігівгаз Збут» у задоволенні скарги від 10 лютого 2020 року №UA-2019-11-12-000074-с.а3.
В той же час, з веб - порталу Уповноваженого органу (prozorro.gov.ua) вбачається, що за результатами проведення спірних публічних торгів 25 лютого 2020 року між замовником - Відділом освіти дітей, молоді та спорту Варвинської селищної ради та переможцем процедури закупівлі - ТОВ «АС» укладено договір на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів №623(20)Б.
Вважаючи рішення відповідача про відмову у задоволенні скарги протиправним, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Суд першої інстанції закрив провадження у справі та зазначив, що з огляду на зміст позовних вимог, характер спірних правовідносин, обставини, які встановлені судом, та враховуючи суб`єктний склад учасників справи, даний позов спрямований на захист прав у сфері господарських правовідносин, а не публічно - правових відносин, що виключає можливість його розгляду та вирішення в порядку адміністративного судочинства та цілком відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 14 травня 2019 року у справі №918/843/17. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Згідно зі  статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений    законом»    поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС  України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до пункту 1 частини першої    статті 19 КАС  України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів    законом    установлено інший порядок судового провадження.
Водночас, при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену    законом    діяльність тощо.
Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.
Наведене нормативне регулювання визначає, за якими критеріями певні спірні правовідносини належить відносити до тих, на які поширюється або не поширюється юрисдикція адміністративних судів. Вияв і вибір ознак належності спору до відповідної юрисдикції суду в кожному конкретному випадку має провадитися із суб`єктного складу спірних правовідносин, суті та юридичної природи фактичних передумов конфлікту і, що головне, змісту правовідносин між їх суб`єктами, характеру життєвої ситуації, яка вимагає застосування саме тих відповідних їй положень права, які на публічній владній підставі неодмінно призведуть до правового, обґрунтованого, переконливого і справедливого вирішення життєвої ситуації (правового явища).
Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору в даній справі є рішення постійно діючої колегії Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель №3224-р/пк-пз від 19 лютого 2020 року про відмову ТОВ «Чернігівгаз Збут» у задоволенні скарги від 20 лютого 2020 року №UA-2019-11-12-000074-с.а3. 
Згідно з частиною першою статті 27 КАС України, адміністративні справи з приводу оскарження, зокрема, рішень Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель вирішуються окружним адміністративним судом, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ.
Закриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції застосував правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 918/843/17 та дійшов висновку, що даний позов спрямований на захист прав у сфері господарських правовідносин, а не публічно-правових, що виключає можливість його розгляду та вирішення в порядку адміністративного судочинства. 
Так, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у вищевказаній постанові. орган виконавчої влади або місцевого самоврядування у відносинах щодо організації та порядку проведення торгів (тендеру) діє як суб`єкт владних повноважень і спори щодо оскарження рішень чи бездіяльності цих органів до виникнення договірних правовідносин між організатором та переможцем цього тендеру відносяться до юрисдикції адміністративних судів. Проте після укладення договору між організатором конкурсу та його переможцем спір щодо правомірності рішення тендерного комітету підлягає розгляду в порядку цивільного (господарського) судочинства, оскільки фактично зачіпає майнові інтереси переможця торгів.
В той же час, колегія суддів наголошує, що у справі № 918/843/17 позивач був учасником закупівлі, а відповідач - замовником. Тобто, висновок Великої Палати Верховного Суду стосувався спорів між суб`єктами господарювання та організаторами торгів (замовниками), предметом яких є рішення, дії чи бездіяльність саме організатора процедури закупівлі (замовника). 
В той же час, предметом оскарження у даній справі № 640/6757/20 є рішення Постійно діючої адміністративної колегії Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель, а не рішення організатора процедури закупівлі. 
Таким чином, спір у даній справі виник між суб`єктом господарювання та суб`єктом владних повноважень та спрямований саме на захист публічно-правових відносин. 
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності.
Закон України «Про захист економічної конкуренції» визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності. 
Правові засади захисту суб`єктів господарювання і споживачів від недобросовісної конкуренції визначаються Законом України «Про захист від недобросовісної конкуренції». 
Однак, предметом оскарження у цій справі є рішення Постійно діючої адміністративної колегії Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель, яке, в свою чергу, прийняте відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі», що встановлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади. 
Отже, з системного аналізу наведених вище норм, колегія суддів дійшла висновку, що спір у даній справі виник не з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності тощо, що унеможливлює застосування до нього положень Господарського процесуального кодексу України. 
Відтак, спір у даній справі щодо оскарження рішення Постійно діючої адміністративної колегії Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для закриття провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» до Антимонопольного комітету України про визнання протиправним та скасування рішення.
Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання. 
Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, пояснення учасників процесу перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, ухвала суду першої інстанції - скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до Окружного адміністративного суду міста Києва. 
Керуючись ст. 243, 315, 320, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут», Антимонопольного комітету України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 червня 2020 року - задовольнити.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 червня 2020 року - скасувати та направити справу до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду. 

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Повний текст виготовлено 09.09.2020.

Головуючий суддя                                                                      Л.В. Бєлова

Судді                                                                                          В.О. Аліменко,

                                                                                                    Н.В. Безименна