ПОСТАНОВА
Іменем України

09 липня 2020 року 
Київ
справа №640/6271/19
адміністративне провадження №К/9901/34071/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Білак М.В., 
суддів Губської О.А., Дашутіна І.В.,

секретар судового засідання Кучер Р.В.,

за участю:
позивача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу
за касаційною скаргою Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві
на рішення Окружного адміністративного суду від 15 серпня 2019 року (у складі головуючого судді Вєкуа Н.Г.),
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 5 листопада 2019 року (колегія суддів у складі головуючого судді Кобаля М.І., суддів: Беспалова О.О., Лічевецького І.О.)
у справі № 640/6271/19
за позовом  ОСОБА_1 
до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві
про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди.
I. ПРОЦЕДУРА
1.  ОСОБА_1   звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (далі - ГУ МВС України в м. Києві), Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві (далі - Подільське РУ), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ МВС України в м. Києві від 04 березня 2019 року № 5 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського районного управління ГУ МВС України в м. Києві;
- поновити позивача на посаді начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві;
- стягнути з Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04 березня 2019 року по дату винесення рішення у справі, а також за періоди часу з 15 січня 2018 року по 01 лютого 2018 року та з 30 жовтня 2018 року по 20 грудня 2018 року;
- стягнути з Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві грошове забезпечення за період перебування на посаді начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві, а саме за період часу з 01 лютого 2018 року по 05 квітня 2018 року, а також з 20 грудня 2018 року по 04 березня 2019 року;
- зобов`язати ГУ МВС України в місті Києві розглянути рапорт, поданий 06 листопада 2015 року майором міліції ОСОБА_1 начальником відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві про звільнення за пунктом 64 «з», у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у зв`язку із виявленням бажання проходити службу в органах поліції;
- стягнути з ГУ МВС України в місті Києві на користь позивача 50000,00 грн відшкодування моральної шкоди.
2. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 серпня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 5 листопада 2019 року, позов задоволено частково.
3. Визнано протиправним та скасовано наказ від 04 березня 2019 року № 5 о/с в частині звільнення позивача з посади начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського РУ; поновлено позивача на вказаній посаді; стягнуто з Подільського РУ на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04 березня 2019 року по дату винесення рішення у справі - 15 серпня 2019 року в розмірі 25924,05 грн, а також за періоди часу з 15 січня 2018 року по 01 лютого 2018 року в розмірі 3269,70 грн та з 30 жовтня 2018 року по 20 грудня 2018 року в розмірі 8874,90 грн;
стягнуто з Подільського РУ грошове забезпечення за період перебування на посаді начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві, а саме за період часу з 01 лютого 2018 року по 05 квітня 2018 року в розмірі 10509,75 грн, а також з 20 грудня 2018 року по 04 березня 2019 року в розмірі 11677,50 грн; зобов`язано ГУ МВС України в м. Києві розглянути рапорт, поданий позивачем 06 листопада 2015 року, про звільнення за пунктом 64 "з" у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у зв`язку із виявленням бажання проходити службу в органах поліції; стягнуто з ГУ МВС в м. Києві 20000,00 грн відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
4. У поданій касаційній скарзі ГУ МВС України в місті Києві із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, а в задоволенні позову відмовити повністю.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
5. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом ГУ МВС України в м. Києві від 04 березня 2019 року № 5 о/с «Щодо особового складу» відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 (далі - Положення №114) звільнено з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) згідно з пп. «г» (через скорочення штатів) п. 64 майора поліції ОСОБА_1 начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського РУ, 04 березня 2019 року, установивши щомісячну премію у розмірі 0 відсотків.
6. Підставою для прийняття вказаного рішення визначено: попередження позивача від 26 грудня 2018 року, наказ МВС України від 06 листопада 2015 року № 1388 «Про організаційно-штатні питання» та лист МВС України від 31 травня 2018 року №7447/05/22-2018 «Про проблемні питання проходження служби колишніми працівниками міліції, поновленими судами на службі в ОВС».
7. Також судами попередніх інстанцій установлено, що наказом ГУ МВС України в місті Києві від 06 листопада 2015 року №1009 о/с «Щодо особового складу» згідно з пунктами 10 та 11  розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію»  та відповідно до Положення № 114 звільнено позивача, начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності відділу Подільського РУ.
8. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року, у справі №826/640/16 задоволено позов ОСОБА_1 в повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України в місті Києві від 06 листопада 2015 №1009 о/с «Щодо особового складу» в частині звільнення позивача, поновлено його на посаді начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві та стягнуто з Подільського РУ суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 55584,90 грн.
9. Наказом ГУ МВС України в м. Києві від 14 грудня 2016 року №44о/с ОСОБА_1 поновлено із 06 листопада 2015 року на посаді начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві.
10.          Наказом ГУ МВС України в м. Києві № 5 о/с від 01 лютого 2017 року ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ згідно з пп. «г» (через скорочення штатів) п. 64 Положення № 114.
11.          Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 січня 2018 у справі № 826/3249/17, визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України в м. Києві №5 о/с від 01 лютого 2017 року; зобов`язано ГУМВС України в м. Києві поновити позивача на попередній посаді в органах внутрішніх справ, стягнуто з Подільського РУ суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 71232,75 грн; зобов`язано Головне управління Національної поліції у місті Києві розглянути питання щодо прийняття позивача на службу до поліції відповідно до пункту 9  Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію»; в іншій частині адміністративного позову відмовлено.
12.          Наказом ГУ МВС України в м. Києві від 01 лютого 2018 року №5о/с ОСОБА_1 поновлено із 06 листопада 2015 року на посаді начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського РУ.
13.          Наказом ГУМВС України в м. Києві від 05 квітня 2018 №16о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ відповідно до Положення № 114 та наказу МВС України від 06 листопада 2015 №1388 «Про організаційно-штатні питання» за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів).
14.          Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 жовтня 2018 у справі №826/7123/18, яке набрало законної сили, визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України в м. Києві №16 о/с від 05 квітня 2018 року та поновлено позивача на посаді, стягнуто з Подільського РУ суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 32697,00 грн.
15.          На виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 жовтня 2018 у справі №826/7123/18, відповідно до наказу №52 ГУ МВС України в м. Києві від 20 грудня 2018 року ОСОБА_1 поновлено на посаді в органах внутрішніх справ.
16.          Як встановлено зі змісту зазначених вище рішень судів, приймаючи рішення щодо поновлення позивача на посаді, суди виходили з того, що відповідачами не надано доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 відмовився від проходження служби в поліції та/або не міг бути прийнятий на службу до поліції, зокрема через невідповідність вимогам, що ставляться до поліцейського або доказів, які б свідчили про відсутність можливості подальшого використання позивача на службі, та, відповідно, підтверджували правомірність звільнення на підставі підпункту «г» пункту 64 Положення № 114.
17.          Оспорюваним у цій справі наказом ГУМВС України в м. Києві № 5 від 04 березня 2019 року позивача звільнено з органів внутрішніх справ відповідно до Положення № 114 за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів).
18.          Судовими рішеннями у попередніх спорах за позовом ОСОБА_1 встановлено, що з 06 листопада 2015 року Подільське РУ не працювало. У постановах Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2016 року у справі №826/640/16 та від 31 жовтня 2018 року у справі №826/7123/18 встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача складала 233,55 грн. Кількість днів вимушеного прогулу з дня звільнення позивача та до прийняття судом першої інстанції рішення про поновлення на роботі незаконного звільненого працівника, у цьому випадку - з 04 березня 2019 року по 14 серпня 2019 року - складає 111 робочих днів.
19.          Судовим рішенням у справі №826/640/16 встановлено, що з 06 листопада 2015 року ОСОБА_1 , виявивши бажання проходити службу в органах Національної поліції, написав рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ у зв`язку із переходом на роботу в органи поліції та заяву про прийом до Національної поліції, які були подані позивачем до відділу кадрового забезпечення Подільського РУ.
20.          Також установлено, що в межах розгляду адміністративної справи №826/640/16 дійсно розглядалась вимога позивача щодо зобов`язання ГУ МВС України в м. Києві розглянути рапорт позивача, поданий 06 листопада 2015 року, за результатами розгляду якої, позовні вимоги було задоволено шляхом зобов`язання Головного управління Національної поліції у місті Києві розглянути питання щодо прийняття позивача на службу до поліції відповідно до пункту 9  Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію».
21.          Вважаючи наказ ГУМВС України в м. Києві № 5 від 04 березня 2019 року про звільнення з органів внутрішніх справ відповідно до Положення № 114 за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) незаконним, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.
III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ.
22.          Приймаючи рішення в частині задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскаржуваний наказ ГУ МВС України в м. Києві прийнято виключно на підставі пп. «г» п. 64 Положення № 114 та наказу МВС України від 06 листопада 2015 року №1338 «Про організаційно-штатні питання». Водночас, зі змісту вказаного наказу від 04 березня 2019 року №5 о/с не вбачається, що позивача звільнено на підставі п. 9, п. 10  розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію».
23.          Також суди у своїх рішеннях виходили з того, що відповідачами не надано доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 відмовився від проходження служби в поліції та/або не міг бути прийнятий на службу до поліції, зокрема через невідповідність вимогам, що ставляться до поліцейського.
24.          Таким чином, суди дійшли висновку про те, що відсутність відмови від проходження служби в поліції є достатньою підставою вважати, що позивач висловив бажання проходити службу в поліції.
25.          Звернули увагу на те, що відповідачі не надали суду доказів, які б підтверджували, що позивачу пропонувались будь-які посади в новостворених органах поліції та, що він не може бути прийнятий на службу до поліції, зокрема через невідповідність вимогам, що ставляться до поліцейського.
26.          Стягуючи відповідні кошти на користь ОСОБА_1 , суди попередніх інстанцій встановили, що відповідні суми не було виплачено та належать позивачу через незаконні накази про звільнення останнього.
27.          Задовольняючи позовні вимоги щодо зобов`язання ГУ МВС України в м. Києві розглянути рапорт позивача від 06 листопада 2015 року, суди виходили з необхідності належного та ефективного захисту прав й інтересів позивача, запобігання в майбутньому порушенню прав позивача стосовно прийняття його на публічну службу в органах поліції та її проходження.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
28.          ГУ МВС в м. Києві у своїй касаційній скарзі зазначає про відсутність у позивача реального бажання проходити службу в органах поліції, оскільки з 2016 року після кожного поновлення останнього на службі на підставі судових рішень ОСОБА_1 постійно пропонувались вакансії для зайняття через конкурс, оскільки відповідно до Закону України «Про національну поліцію» єдиними підставами для прийняття позивача на службу є рішення конкурсної комісії і відповідний наказ ГУ Національної поліції в м. Києві.
29.          Відповідач наголошує, що під час поновлення позивача на службі 26.12.2018 його одночасно було попереджено про можливе майбутнє звільнення саме на підставі підпункту «г» пункту 64 Положення № 114. Одночасно позивачу було роз`яснено про можливість взяти участь у конкурсі на зайняття вакантних посад, чим останній не скористався. 
30.          Звертає увагу на те, що позивачу було роз`яснено про ліквідацію як органів міліції, так і посади ОСОБА_1 , зокрема, що виключає можливість його подальшого використання на службі.
31.          Стверджує, що оскільки позивач не був визнаний переможцем у конкурсі, то відсутні правові підстави для його звільнення за пунктом 64 «з» Положення № 114, тобто у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації).
32.          Відповідач зазначає, що новостворені органи Національної поліції не є правонаступниками міліції.
33.          Також, Відповідач 08 січня 2020 року, тобто з пропуском установленого КАС України строку, подав до суду касаційної інстанції доповнення до касаційної скарги, які колегія суддів не враховує під час розгляду цієї справи.
34.          У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 не погоджується з доводами касаційної скарги, вважає їх безпідставними, тому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.
35.          У судовому засіданні позивач заперечував проти касаційної скарги, просив відмовити в її задоволенні.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
36.          Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за необхідне зазначити наступне.
37.          Закон України «Про міліцію»  втратив чинність у зв`язку з набранням чинності  Законом України «Про Національну поліцію», який набрав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування (Голос України, 2015, 08, від 06 серпня 2015 року №141-142), крім: 1) пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування; 2) частини сьомої статті 15 та частини п`ятої статті 21 цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року (п.1  розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію»).
38.          За таких обставин, приписами пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18  розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію»  визначено особливості перехідного періоду реформування органів внутрішніх справ та процедуру звільнення працівників міліції. 
39.          Відповідно до пунктів 8-10  розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», які набрали чинності 07 серпня 2015 року, з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.
40.          Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.
41.          Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.
42.          Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.
43.          Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ»  ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України, в тому числі Головне управління МВС України в місті Києві, та утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції, зокрема, ГУ НП у м. Києві.
44.          Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року №1388 «Про організаційно-штатні питання» визнано такими, що втратили чинність штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України згідно з переліком змін у штатах МВС. Згідно з витягом з Переліку змін у штатах МВС в Головному управлінні МВС України в м. Києві скасовані всі штати й скорочені усі посади (15236 посад).
45.          Законом України «Про Національну поліцію»  передбачено тримісячний термін з дня його опублікування для прийняття на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення, за згодою працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.
46.          Суд звертає увагу на те, що вказані приписи чинного законодавства жодним чином не вказують на наявність обов`язку відповідного органу МВС України чи новоствореного органу Національної поліції прийняти на службу до поліції працівника міліції саме шляхом видання наказу про його призначення за згодою такого працівника.
47.          Підпунктом «г» пункту 64 Положення №114 визначено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.
48.          Зі змісту спірних правовідносин вбачається, що, на думку ОСОБА_1 , для подальшого працевлаштування на службі в органах Національної поліції достатньо лише його власного бажання та волевиявлення шляхом подання рапорту про звільнення за пунктом 64 «з» Положення № 114, у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) та заяви про прийом до Національної поліції.
49.          На переконання Суду така позиція позивача є помилковою у зв`язку з наступним.
50.          Виходячи з наведених вище норм законодавства, працівник міліції, посада якого скорочена, може бути прийнятий на службу до поліції, за умови його відповідності вимогам до поліцейських, одним із двох способів: шляхом видання наказу про призначення за його згодою або шляхом проходження конкурсу.
51.          У першому випадку формою волевиявлення особи є надання згоди на призначення на посаду. При цьому, наданню згоди повинна передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду, тобто ініціатива керівництва. Згода особи є відповіддю на цю ініціативу, а наслідком згоди є призначення особи на посаду відповідно до узгодженої пропозиції. Отже, особа, попереджена про звільнення за скороченням штатів, у цьому випадку не має можливості виявити ініціативу і своє волевиявлення здійснює шляхом згоди на ініціативу керівництва.
52.          Така ініціатива є обов`язковою, оскільки без неї не може бути виявлено наявність чи відсутність можливості подальшого використання особи на службі відповідно до підпункту «г» пункту 64 Положення №114.
53.          У другому випадку необхідна ініціатива особи щодо участі в конкурсі. Спосіб виявлення такої ініціативи визначається порядком проведення конкурсу та може мати форму письмової заяви (рапорту).
54.          Виходячи з наведеного, лише якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття певних посад і не подала заяви (рапорту) про участь в конкурсі на зайняття певної посади, виникають підстави для застосування пункту 10  Розділу XI Закону України «Про національну поліцію»  щодо звільнення особи за скороченням штатів.
55.          Аналогічна правова позиція висловлена колегією судів Верховного Суду у постанові від 27 лютого 2020 року у справі № 826/27239/15.
56.          Жодних обставин, які б свідчили про те, що керівництво позивача проявило ініціативу та запропонувало ОСОБА_1 конкретну посаду у новоствореному органі Національної поліції, у зв`язку із чим у позивача виникли б підстави писати рапорт про звільнення за пунктом 64 «з» Положення № 114, жодним із судів не встановлено.
57.          Підсумовуючи, колегія суддів зазначає, що самого лише бажання працівника міліції продовжити службу в органах поліції, відповідно до приписів чинного законодавства України не достатньо, оскільки питання реалізації одного з двох способів (видання наказу за згодою чи шляхом проведення конкурсу) прийняття працівника міліції на службу до органів поліції належало до виключної дискреції керівництва такого працівника міліції.
58.          Верховний Суд вважає безпідставними посилання позивача у відзиві на касаційну скаргу на викладену в рішенні Верховного суду України від 28 жовтня 2014 року (справа № 21-484а14) правову позицію, оскільки вона стосується правовідносин, що існували до прийняття Закону України «Про Національну поліцію», який є спеціальним для предмету спору в цій справі.
59.          Також помилковими є посилання ОСОБА_1 на те, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.
60.          Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 червня 2020 року у справі № 821/303/17.
61.          Позивач був повідомлений про те, що прийом на службу в Національну поліцію здійснюється виключно за результатами конкурсу, а у ГУ МВС України в м. Києві скасовані всі штати й скорочені усі посади.
62.          Оскільки міліція припинила свою діяльність як правоохоронний орган України, позивач не перейшов у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації (через відсутність ініціативи керівництва), а також не взяв участь в конкурсі на зайняття посади в органах поліції, спірним наказом його звільнено у зв`язку з неможливістю використання на службі в міліції.
63.          Колегія суддів Верховного Суду вважає, що відповідачем обов`язок щодо попередження позивача про майбутнє звільнення через скорочення штатів виконано у повному обсязі, водночас запропоновано вакантні посади, на які останній міг бути призначений за результатами проходження відповідного конкурсу.
64.          Так, відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про працю України та Положення № 114 стосовно позивача проведено заходи з попередження про наступне його вивільнення через скорочення штатів; проведена роз`яснювальна робота щодо неможливості подальшого використання на службі (роботі) в органах внутрішніх справ, роз`яснено його право взяти участь у конкурсі на зайняття вакантних посад, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», за результатами якого щодо особи, яка визнана переможцем конкурсу, приймається рішення про звільнення у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу в інші міністерства і відомства (організації).
65.          Позивач не скористався правом бути прийнятим на службу в поліцію у встановленому Законом України «Про Національну поліцію» порядку - шляхом проходження конкурсу.
66.          Колегія суддів також враховує і те, що з 07 серпня 2015 року позивач об`єктивно мав можливість реалізувати своє право на працю в органах поліції шляхом участі у конкурсах на заміщення посад. Натомість, ОСОБА_1 помилково вважає, що новостворена Національна поліція є правонаступником міліції і зобов`язана прийняти позивача на службу лише на підставі його бажання про це.
67.          Небажання особи брати участь у конкурсі на заміщення вакантних посад для служби у лавах Національної поліції за умови, що такий порядок вступу на службу в органах поліції передбачений нормами чинного законодавства, не може бути підставою для визнання протиправним та скасування наказу про звільнення позивача та, відповідно, його поновлення на посаді.
68.          Такі правові висновки Суду відповідають правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 28 лютого 2020 року (справа №0540/5961/18-а) та постанові від 11 червня 2020 року (справа № 821/303/17).
69.          З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку щодо правомірності звільнення позивача на підставі пункту 64 «г» Положення № 114 та, відповідно, відсутність підстав для задоволення позову в частині про скасування наказу від 04 березня 2019 року № 5 о/с в частині звільнення позивача з посади начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського РУ, поновлення його на цій посаді, стягнення коштів за час вимушеного прогулу за період з 04 березня 2019 року по 15 серпня 2019 року в розмірі 25924,05 грн, а також про відшкодування моральної шкоди.
70.          Водночас, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що ГУ МВС України в м. Києві не наділене повноваженнями щодо зобов`язання іншої юридичної особи - відповідного органу Національної поліції - працевлаштувати працівників міліції.
71.          Відповідно до вимог пункту 1 статті 22 Закону України «Про Національну поліцію» безпосередньо керівник поліції приймає на службу та звільняє зі служби, призначає та звільняє з посад поліцейських відповідно до положень цього Закону.
72.          З огляду на викладене, помилковим є висновок судів попередніх інстанцій про те, що для належного та ефективного захисту прав й інтересів позивача, запобігання в майбутньому порушенню прав позивача стосовно прийняття його на публічну службу в органах поліції та її проходження, підлягає задоволенню позовна вимога про зобов`язання ГУ МВС України в м. Києві розглянути рапорт ОСОБА_1 від 06 листопада 2015 року.
73.          Так, розгляд вказаного рапорту позивача не може призвести до прийняття ОСОБА_1 на службу до органів поліції, оскільки до повноважень Відповідача не належить питання прийняття на службу до Національної поліції.
74.          Щодо позовних вимог про стягнення коштів за відповідні періоди, то Відповідач у своїй касаційній скарзі не наводить жодних обставин, які б свідчили про його заперечення проти рішень судів попередніх інстанцій у цій частині.
75.          Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
76.          Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
77.          Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
78.          Верховний Суд зазначає, що оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій не в повній мірі відповідають вимогам щодо їх обґрунтованості, оскільки ухвалені без повного і всебічного врахування усіх обставин, що мають значення для вирішення цього спору.
79.          Відповідно до частини першої статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
80.          З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового скасування оскаржуваних судових рішень та зміни рішення у відповідній частині.
81.          З огляду на відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 344, 351, 356 КАС України, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року N 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду від 15 серпня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 5 листопада 2019 року у справі № 640/6271/19 скасувати в частині задоволення позовних вимог про:
- визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 04 березня 2019 року № 5 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві;
- поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві;
- стягнення з Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04 березня 2019 року по дату винесення рішення у справі - 15 серпня 2019 року в розмірі 25924,05 гривень;
- зобов`язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві розглянути рапорт, поданий 06 листопада 2015 року майором міліції ОСОБА_1 , начальником відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві про звільнення за пунктом 64 «з» у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у зв`язку із виявленням бажання проходити службу в органах поліції;
- стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 20000,00 гривень відшкодування моральної шкоди.
Ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду від 15 серпня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 5 листопада 2019 року у справі № 640/6271/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	М.В. Білак  О.А. Губська   І.В. Дашутін