ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/20464/18                                                           Суддя (судді) першої інстанції: Патратій О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  22 липня 2020 року                                                                                    м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача                    Глущенко Я.Б., 
суддів                                                            Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,
секретаря                                                  Суркової Д.О.,
за участю представників сторін:
від позивача - адвокат Проценко О.В.,
від відповідача - Скрибка І.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:
У грудні 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач, апелянт, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень. 
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що висновки відповідача щодо заниження суми оподатковуваного доходу, отриманого у 2016 році, є необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам податкового законодавства. До того ж, правові підстави для проведення перевірки, за наслідками якої відповідач дійшов висновку про порушення позивачем вимог податкового законодавства, відсутні. Також наголошує на тому, що жодної відповіді на письмові звернення про те, які саме документи необхідно надати на письмовий запит податкового органу, позивачем отримано не було. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2020 року в задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись із рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків обставинам справи, просить його скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ані в листі від 31 липня 2017 року, ані в повідомленні про проведення перевірки, відповідачем не було зазначено конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків. До того ж, під час розгляду справи судом, позивачем були надані документи, які підтверджують відсутність об`єкта оподаткування у сумі 2783662,00 грн. Натомість відповідачем не наведено жодної норми, яка б спростовувала наведене твердження позивача. Також наголошує, що суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, що вони не були отримані з незалежних від нього причин. Водночас, запит від 31 липня 2017 року щодо надання документів без конкретизації та повідомлення від 10 травня 2018 року з проханням надати Книгу обліку доходів і витрат, з урахуванням ненадання відповіді на два листи позивача з проханнями роз`яснити, які саме документи необхідно надати, не може вважатися вжиттям з боку відповідача всіх можливих заходів щодо отримання доказів для прийняття рішення.
У додаткових поясненнях Головне управління Державної податкової служби у місті Києві зазначає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на засадах верховенства права, ухвалене з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, стосується істотних обставин у справі та підтверджує їх повне дослідження. 
Також у додаткових поясненнях заявлено клопотання про заміну Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві його правонаступником - Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві.
Згідно статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України процесуальне правонаступництво у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає за можливе допустити заміну первісного відповідача - Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві його правонаступником - Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві (далі - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві).
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.
Судом установлено, що 19 квітня 2017 року позивачем до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік.
31 липня 2017 року податковим органом на адресу позивача направлено лист з питання документального підтвердження достовірності відомостей, зазначених у вказаній декларації.
За наслідками отримання зазначеного листа 04 вересня 2017 року, ОСОБА_1 направив відповідь від 02 жовтня 2017 року про невідповідність запита податкового органу вимогам законодавства, а тому залишення його без виконання.
08 травня 2018 року відповідно до підпункта 20.1.4 пункта 20.1 статті 209, підпункта 78.1.4 пункта 78.1 статті 78, статті 79 Податкового кодексу України ГУ ДФС у м. Києві видано наказ про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 .
Цей наказ та повідомлення від 10 травня 2018 року про проведення перевірки тривалістю 10 робочих днів з 29 травня 2018 року по 11 червня 2018 року направлені на адресу позивача та отримані ним 09 червня 2018 року.
Листом від 13 червня 2018 року позивач проінформував податковий орган про відсутність підстав для призначення перевірки та просив надати інформацію про те, які конкретно підстави послугували для винесення наказа, що за доповідна записка від 07 травня 2018 року  та в чому її суть, які конкретно документи необхідні для підтвердження відомостей, зазначених у декларації за 2016 рік.
У період з 29 травня 2018 року по 11 червня 2018 року посадовою особою ГУ ДФС у м. Києві проведено перевірку та за її наслідками 18 червня 2018 року складено акт, яким зафіксовано порушення позивачем:
- пункта 167.1 статті 167 Податкового кодексу України - не нараховано та не сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб за 2016 в розмірі 501059,25 грн. з отриманого іншого доходу, визначеного підпунктом 164.2.20 пункта 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, у сумі 2783 662,50 грн.;
- підпунктів 1.2, 1.3 пункта 161 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України - не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету військовий збір за 2016 рік у сумі 41754,94 грн.;
- підпункта «а» пункта 176.1 статті 176, пунктів 44.1, 44.3 статті 44 Податкового кодексу України - не надано до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу.
На підставі зазначеного акта перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення - рішення від 03 серпня 2018 року:
№0089514203, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб у розмірі 626324,06 грн., з яких 501059,25 грн. за основним платежем та 125264,81 грн.- штрафними (фінансовими) санкціями.;
№0089534202, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір у розмірі 52193,68 грн., з яких 41754,94 грн. за основним платежем та 10438,74 грн.- штрафними (фінансовими) санкціями.; 
№0089524202, яким до позивача застосовано штрафну (фінансову) санкцію у сумі 510,00 грн.
Скарга платника податків на зазначені рішення залишена без задоволення, а рішення - без змін. 
Не погоджуючись з правомірністю податкових повідомлень - рішень, ОСОБА_1 звернувся з відповідним позовом до суду.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що за наявною податковою інформацією, як станом на час проведення перевірки так і на час прийняття оскаржуваних рішень, у ГУ ДФС у м. Києві були відсутні документальні підтвердження щодо отриманого позивачем у дарунок майна (коштів) від матері у сумі 2783662, 50 грн. Отже, ГУ ДФС у м. Києві під час прийняття податкових повідомлень - рішень обґрунтовано дійшло висновку, що задекларована позивачем за 2016 рік сума доходу у розмірі 2783662,50 грн. не вважається доходом, отриманим у складі дарування від члена сім`ї першого ступеня споріднення.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.
Статтею 44 Податкового кодексу України (далі - ПК України)  встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані: вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством (пункт 44.1); забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності (пункт 44.3).
Абзацом першим пункта 44.6 цієї статті визначено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці 2 пункта 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Протягом п`яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки, платник податків має право подати контролюючому органу, що проводив перевірку, заперечення та/або додаткові документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності (абзац 2 пункта 44.7 в редакції до внесення змін Законом України від 20 листопада 2018 року № 2628-VI).
Відповідно до частини 1 пункта 85.2 статті 85 ПК України  платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Цьому обов`язку кореспондує право контролюючого органу при проведенні перевірок вимагати і отримувати у платників податків первинні фінансово-господарські, бухгалтерські та інші документи (в тому числі, засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності) їх копії), що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Таке право закріплене нормою пункта 85.4 статті 85 ПК України.
Отже, надання платником податків фінансово-господарських документів під час проведення перевірки є необхідною умовою підтвердження правомірності задекларованих платником показників податкового обліку. Обов`язок платника податків зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі документів. Ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункта 44.6 статі 44 ПК України до їх відсутності. Винятком є випадки виїмки документів або іншого їх вилучення правоохоронними органами та іншими компетентними органами. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені ним у податковій звітності, але не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами 2 і 4 пункта 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 05 лютого 2019 року у справі № 808/2335/16, від 06 серпня 2019 року у справі №160/8441/18. 
Оскільки позивач не надав документи для проведення перевірки, у контролюючого органа були законні підстави провести перевірку з використанням наявної у нього податкової інформації щодо задекларованих позивачем сум дохода у вигляді подарунка та визнати ці суми як загальний оподатковуваний дохід.
Суд першої інстанції правильно застосував норму абзаца 1 пункта 44.6 статті 44 ПК України, відхиляючи довід позивача про наявність у нього відповідних документів на підтвердження факта отримання суми дохода у розмірі 2783662,50 грн. як подарунка від матері. Ця норма вимагає наявність документів на час складення податкової звітності, встановлює правило щодо надання платником податків документів для перевірки, а також юридичний наслідок недотримання цього правила як виключення факту документів на час складення податкової звітності. Вона є складовою механізма правового регулювання податкового обліку і не входить в будь-яку конкуренцію з процесуальними нормами, якими встановлені правила доказування в адміністративному судочинстві.
Посилання позивача на те, що в запиті та повідомленні не було зазначено конкретно які документи необхідно надати для перевірки, колегія суддів до уваги не приймає.
Як убачається із наведених вище положень Податкового кодексу України, на платника податків покладено обов`язок надати документи, які підтверджують задекларовані показники. У податковій декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік позивачем зазначено лише дві суми: дохід нарахований (виплачений, наданий) у формі заробітної плати (рядок 10.1) та вартість успадкованого чи отриманого у дарунок майна (рядок 10.5).
Будь-яких документів на підтвердження зазначених у цих рядках сум, позивач під час перевірки не надав, що, на переконання суду, свідчить про невиконання вимог Податкового кодексу України.
Так само не звільняє від виконання зазначених вимог і викладена у листі від 13 червня 2018 року позиція позивача щодо протиправності наказа про проведення перевірки.
Так, нарахування (виплати) та оподаткування доходів фізичних осіб врегульовано положеннями розділу IV Податкового кодексу України.
Пунктом 164.1 статті 164 ПК України закріплено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Підпунктом 164.2.20 пункта 164.2 названої норми визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються інші доходи, крім зазначених у статті 165 цього Кодексу.
Підпунктом 165.1.15 пункта 165.1 статті 165 ПК України передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи, як кошти або майно (майнові чи немайнові права, вартість робіт, послуг), отримані платниками податку як дарунок з урахуванням положень цього розділу.
Оподаткування доходу, отриманого платником податку в результаті прийняття ним у спадщину чи дарунок коштів, майна, майнових чи немайнових прав врегульовано положеннями статті 174 ПК України.
Відповідно до пункта 174.6 цієї правової норми об`єкти дарування, зазначені в пункті 174.1 цієї статті, подаровані платнику податку іншою фізичною особою, оподатковуються згідно з правилами, встановленими цим розділом для оподаткування спадщини.
Згідно підпункта «а» підпункта 174.2.1 пункта 174.2 статті 174 ПК України об`єкти спадщини оподатковуються за нульовою ставкою, що успадковується членами сім`ї спадкодавця першого та другого ступенів споріднення.
Оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження належності суми у розмірі 2783662 грн. до об`єкта дарування, здійсненого членом сім`ї першого ступеня спорідненості, зазначена сума не відноситься до доходів, визначених статтею 165 ПК України.
Відповідно до пункта 167.1 статті 167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.
Пунктом 161 підрозділа 10 розділа ХХ Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Підпунктами 1.1 та 1.2 цього пункта закріплено, що платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу, а об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. 
Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Ураховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи позивача, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують висновки місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позову.
Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України  визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 33, 34, 242-244, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2020 року  залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                            Я.Б. Глущенко

Судді                                                                                 О.Є. Пилипенко

                                                                                          Л.Т. Черпіцька

(Повний текст постанови складений 27 липня 2020 року.)