ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4458/20 Справа № 176/2551/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гусейнов К. А. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Пищиди М.М.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.
 
за участю секретаря судового засідання – Бондаренка В.В.

 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами Акціонерного товариства «Оператора газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Оператора газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», Комунального підприємства «Виробниче житлово-ремонтно-експлуатаційне об`єднання» Жовтоводської міської ради про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії, -

 
                                В С Т А Н О В И Л А:
 
       У листопаді 2019 року позивачі звернулися до суду з позовом до Акціонерного товариства «Оператора газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», Комунального підприємства «Виробниче житлово-ремонтно-експлуатаційне об`днання» Жовтоводської міської ради про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії.
 
В обґрунтування позовних вимог зазначили, що вони є побутовими споживачами природного газу відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про ринок природного газу», а саме використовують природний газ з метою приготування їжі, за об`єктами споживання - квартири АДРЕСА_1 . 
Розподіл природного газу побутовим споживачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 здійснює АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», що є правонаступником ПАТ «Дніпропетровськгаз», відповідно до «Типового договору розподілу природного газу», затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) №2498 від 30.09.2015, фактом згоди приєднання до якого, відповідно до п.1.3 цього Договору, був сплачений рахунок Оператора ГРМ та споживання природного газу.
Нарахування позивачам за спожитий природний газ до 01.05.2017 року здійснювались згідно норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою КМУ від 23.03.2016 року №203 та роздрібної ціни на природний газ, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758, по формулі 7.1 куб. м на одну зареєстровану особу. 
Враховуючи, що за об`єктами споживання зареєстровані та проживають лише позивачі, кожен з них сплачував до 01.05.2017 року за об`єм 7.1 куб.м. 
Відповідно до постанови КМУ від 18.08.2017 року №609 «Про внесення змін до деяких постанов КМУ», норму споживання природного газу населенню у разі відсутності газових лічильників для плити газової було змінено з 7.1 куб.м. на 5.4 куб.м. людино-місяць.
07.04.2017 року на зовнішній стіні будинку АДРЕСА_2 Води представниками ПАТ «Дніпропетровськгаз» був встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу, та з 01.05.2017 року обсяги спожитого мешканцями будинку природного газу (за відсутності у споживача індивідуального лічильника газу) визначаються пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні у відповідності до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2002 року №620. 
У встановленні індивідуального вузла обліку по об`єктах споживання за рахунок Оператора ГРМ позивачам було відмовлено. 
Підставою для нарахування об`єму природного газу за загальнобудинковим приладом обліку позивачам є договір №2-М про забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового (загальнобудинкового) ВОГ від 01.12.2016 року та договір №24-ЗП щодо зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку та лічильників газу, встановлених у квартирах споживачів від 01.12.2016 року, укладеного між ПАТ «Дніпропетровськгаз» та комунальним підприємством «Виробниче житлово-ремонтно-експлуатаційне об`єднання» Жовтоводської міської ради. 
Після встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу та здійснення за ним нарахування, обсяги спожитого природного газу за об`єктом споживання збільшились з 7,1 куб.м на 23,52 куб.м, що потягло за собою зміну сум нарахування за послуги газопостачання, що підтверджує лист ПАТ «Дніпропетровськгаз» від 14.12.2018 року.
Таким чином, позивачі вважають, що дії ПАТ «Дніпропетровськгаз» щодо встановлення загальнобудинкового приладу обліку замість квартирних є незаконними та такими, що порушують Закону України «Про захист прав споживачів», що змусило їх звернутись до суду з цим позовом.
Враховуючи зазначене, позивачі просили суд визнати незаконними дії ПАТ «Дніпропетровськгаз» щодо монтажу загальнобудинкового вузла обліку природного газу на фасадному газопроводі зовнішньої стіни будинку АДРЕСА_2 , з метою комерційного обліку; 
- визнати незаконними дії ПАТ «Дніпропетровськгаз» та КП «ВЖРЕО» щодо укладення договору №2-М про забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового (загальнобуддинкового) ВОГ та договору №20-ЗП щодо зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку та лічильників газу, встановлених у квартирах споживачів від 01.12.2016 року відносно буд. АДРЕСА_2 ;
- зобов`язати АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» здійснити перерахунок об`ємів споживання природного газу по квартирах позивачів, відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою КМУ №203 від 23.03.2016 року, за період з 01.05.2017 року по 09.08.2018 року та з 09.08.2019 року відповідно до норм споживання природного газу побутовими споживачам природного газу у разі відсутності лічильників газу, затверджених постановою КМУ №143 від 27.02.2019 року;
- зобов`язати АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» у відповідності до вимог Закрну України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС встановити по об`єкту побутового споживача ОСОБА_1 – квартирі АДРЕСА_3 , та по об`єкту побутового споживача ОСОБА_2 – квартирі АДРЕСА_4 , комерційний вузол обліку природного газу (а.с.2-12).
Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 січня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Оператора газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», Комунального підпримства «Виробниче житлово-ремонтно-експлуатаційне об`днання» Жовтоводської міської ради про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.
Зобов`язано Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» за власні кошти встановити по об`єкту побутового споживача ОСОБА_1 - квартирі АДРЕСА_5 , індивідуальний комерційний вузол обліку природного газу.
Зобов`язано Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» за власні кошти встановити по об`єкту побутового споживача ОСОБА_2 - в квартирі АДРЕСА_4 , індивідуальний комерційний вузол обліку природного газу.
В задоволенні іншої частини позовних вимог — відмовлено.
Вирішено питання щодо судового збору (а.с.117-122).
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з апеляційною скаргою, в якій просять рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів (а.с.129-133).
Також, не погодившись з рішенням суду, Акціонерне товариства «Оператора газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів. 
Зазначає, що Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу» №2260-VIII від 21.12.2017 р. У частині першій статті 6 цифри «2018» замінено цифрами «2021». Тобто з дати набрання чинності цим законом (20.01.2018 р.) суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані: 1) забезпечити встановлення лічильників газу: а) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, я яких газ використовується тільки для приготування їжі – до 1 січня 2021 року (а.с.153-153).
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційні скарги залишити без задоволення, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є побутовими споживачами природного газу відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про ринок природного газу», а саме споживають газ з метою приготування їжі, за об`єктами споживання – квартира АДРЕСА_1 .
       Розподіл природного газу побутовим споживачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 здійснює АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», що правонаступником ПАТ «Дніпропетровськгаз» відповідно до «Типового договору розподілу природного газу», затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) №2498 від 30.09.2015, фактом згоди приєднання до якого відповідно до п.1.3 цього Договору, був сплачений рахунок Оператора ГРМ та споживання природного газу.
       Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором постачання природного газу споживачам, а саме Розділом IV. «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», Розділом V. «Права та обов`язки споживача» та Розділом VІ. «Права і обов`язки постачальника». Зміст типового договору, викладений в постанові Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2500, констатує, що права та обов`язки для всіх споживачів є ідентичними.
       Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.
       Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.
       У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: «споживач» - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу» та Кодексі ГРС.
       Судом встановлено, що позивачі приєдналися до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживають природний газ та щомісячно сплачують рахунки за спожитий природний газ.
       Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме розділом IV «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», розділом V «Права та обов`язки споживача» та розділом VІ «Права і обов`язки постачальника».
       Згідно з пунктом 2.1 цього Типового договору АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а позивач взяла на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.
       Згідно Постанови НКРЕКП від 24.03.2016 № 391 (зі змінами, внесеними Постановою №2344 від 22.12.2016 р.) було затверджено план розвитку газорозподільної системи ПАТ «Дніпропетровськгаз» на 2016-2025 роки та джерела його фінансування, відповідно до якого передбачено встановлення у 2016-2017 роках 1854 будинкових ВОГ з обсягом фінансування 50644,00 грн. за рахунок витрат на встановлення будинкових лічильників газу населенню, які закладені в тариф на розподіл природного газу.
       З матеріалів справи встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проводили оплату газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних.
       Крім того, судом встановлено, що в квітні 2017 року на зовнішній стіні будинку АДРЕСА_2 Води представниками ПАТ «Дніпропетровськгаз» був встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу, та з 01.05.2017 року обсяги спожитого мешканцями будинку природного газу (за відсутності у споживача індивідуального лічильника газу) були визначені пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому приміщенні у відповідності до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загально будинкового вузла обліку, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2002 №620. Дана обставина не заперечується сторонами по справі а також вбачається з листа ПАТ «Дніпропетровськгаз» від 14.12.2018 №Dр01.3-ЛВ-19358-1218 (а.с.15).
       Відповідно до листів ПАТ «Дніпропетровськгаз» №49001.3-Лв-8166-0519 від 15.05.2019 року та №49001.3-Лв-8172-0519 від 16.05.2019 року позивачам було відмовлено у встановленні індивідуальних вузлів обліку по їх об`єктах споживання за рахунок ПАТ «Дніпропетровськгаз» (а.с.17,18).
       Згідно вищезазначеного листа, підставою для встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу на буд. АДРЕСА_2 , є план розвитку газорозподільної системи ПАТ «Дніпропетровськгаз» на 2016-2025 роки, згідно якого не передбачено встановлення будинкових вузлів обліку природного газу. За адресою: АДРЕСА_2 встановлено будинковий ВОГ. Усі квартири цього будинку вважаються забезпеченими комерційним обліком газу як того вимагають норми закону.
       Судом встановлено з досліджених вище листів ПАТ «Дніпропетровськгаз» №49001.3-Лв-8166-0519 від 15.05.2019 року та №49001.3-Лв-8172-0519 від 16.05.2019 року, що позивачі висловили волевиявлення на встановлення індивідуального лічильника газу.
       Крім того, судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що до встановлення за адресою позивачів загальнобудинкового приладу обліку природного газу, тобто до 01.05.2017 року, нарахування за спожитий природний газ здійснювались згідно норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року №203 та роздрібної ціни на природний газ, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 року №758 по формулі 7,1 куб м на одну зареєстровану особу.
       Відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 18.08.2017 року №609 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України", норму споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників для плити газової було змінено з 7.1 куб.м на 5.4 куб. м людино-місяць.
       Так, після встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу та здійснення за ним нарахування, обсяги спожитого природного газу за об`єктами споживання (квартири АДРЕСА_6 ) збільшились з 7,1 куб. м на 23,52 куб.м, що потягло за собою зміну сум нарахування за послуги газопостачання в сторону збільшення та порушило умови Типового договору, Кодексу ГРС, Закону України "Про захист прав споживачів".
       Задовольняючи позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача за власні кошти встановити індивідуальний комерційний вузол обліку природного газу, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підтверджені належними доказами, наявні правові підстави, передбачені у тому числі й статтею 6 Закону України № 3533-VI “Про забезпечення комерційного обліку природного газу”, для їх задоволення. Саме на відповідача покладений обов`язок встановлення лічильників газу, тому він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт. Відмова відповідача встановити індивідуальні лічильники споживачам суперечить вимогам законодавства, порушує права позивачів. Обраний позивачкою спосіб захисту її прав відповідає вимогам статей 15, 16 ЦК України, оскільки способом захисту права є: визнання права; припинення дії, яка порушує право. На переконання суду, встановлення позивачам індивідуальних лічильників забезпечить оплату кожним з них саме того об`єму газу, який спожито, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість, а також буде відповідати державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивачів з отримання послуги з газопостачання.
       Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності. 
       Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до п.1 гл. 5 розд. IX Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. №2494: «За ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загально будинковий вузол обліку природного газу.
Заходи зі встановлення загальнобудинкових лічильників газу та встановлення індивідуальних лічильників газу, там де будуть встановлюватись загальнобудинкові лічильники газу, передбачено у відповідних Планах розвитку газорозподільної системи ліцензіатів на 2016-2025 роки, зокрема у 1 розділі таких планів - Інвестиційних програмах на 2016 рік.
Встановлення загальнобудинкового лічильника газу передбачено Планом розвитку газорозподільної системи ПАТ «Дніпропетровськгаз» на 2016-2025 роки, які затверджені постановою НКРЕКП від 24.03.2016 №391, а тому колегія суддів приходить до висновку, що дії відповідача щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу в будинку АДРЕСА_2 є правомірними.
ПАТ «Дніпропетровськгаз», будучи Оператором ГРМ, здійснив встановлення ВОГ, що цілком і повністю узгоджується з нормами законодавства України, і як наслідок, такі дії спрямовані виключно на забезпечення обліку природного газу за об`єктами споживання природного газу побутових споживачів, з метою не допущення припинення розподілу природного газу останнім.
Позивачами не наведено в позовній заяві жодної норми чинного законодавства, яка була порушена ПАТ «Дніпропетровськгаз» при встановленні ВОГ.
Доводи позивачів щодо збільшення нарахування обсягів газу є безпідставними. Ціна на природний газ для побутових споживачів, тобто для населення встановлюється виключно Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, шляхом прийняття обов`язкових до виконання, суб`єктами ринку природного газу, рішень.
Вимога позивачів про здійснення перерахунку за нормами споживання природного газу населення у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою КМУ №203 від 23.03.2016 року, за період з 01.05.2017 року по 09.08.2018 року та з 09.08.2019 року відповідно до норм споживання природного газу побутовими споживачам природного газу у разі відсутності лічильників газу, затверджених постановою КМУ №143 від 27.02.2019 року задоволенню не підлягає, оскільки зазначеним вище положенням чітко визначено порядок нарахування плати за спожитий газ у споживачів, що не мають квартирних лічильників газу. 
Щодо зобов`язання відповідача обладнати квартири позивачів індивідуальними лічильниками, колегія суддів зазначає наступне.
Суд першої інстанції встановив, що позивачі проживають в АДРЕСА_2 та є споживачами з отримання природного газу за вказаною адресою.
Позивачі висловили волевиявлення на встановлення індивідуального лічильника газу.
       Відповідно до листів ПАТ «Дніпропетровськгаз» №49001.3-Лв-8166-0519 від 15.05.2019 року та №49001.3-Лв-8172-0519 від 16.05.2019 року позивачам було відмовлено у встановленні індивідуальних вузлів обліку по їх об`єктах споживання за рахунок ПАТ «Дніпропетровськгаз».
Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України “Про захист прав споживачів” держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.
За змістом ста. 21 цього Закону права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.
Відповідно до пунктів 3, 4, 7 ч. 1 ст. 21 Закону Закону України “Про захист прав споживачів” крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.
Як зазначено в преамбулі Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон № 1875-IV), який був чинним на час звернення позивачів до суду з цим позовом та розгляду справи в судах, цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.
Відповідно до ст. 1 Закону № 1875-IV у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:
- житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;
- виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;
- засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики;
- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством;
- норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування;
- споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.
Згідно зі ст. 2 Закону № 1875-IV державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.
Як наведено у ст. 3 Закону № 1875-IV, предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.
Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону № 1875-IV залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи.
Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (ч. 1-2 ст. 20 цього Закону).
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 21 Закону № 1875-IV виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.
Як зазначено у ч. 1 ст. 30 Закону № 1875-IV, державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій.
Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом № 3533-VI.

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.
ПАТ "Дніпропетровськгаз" є Оператором ГРМ.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України “Про забезпечення комерційного обліку природного газу” фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.
Згідно з положеннями ст. 6 Закону України “Про забезпечення комерційного обліку природного газу”та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року N 259-р "Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу", газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року (відповідно до абзацу четвертого підпункту "а" пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21 грудня 2017 року N 2260-VIII, - тільки для приготування їжі - з 01 січня 2021 року).
Установлено, що позивачі є споживачами природного газу, а відповідач - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.
Відповідно до пунктів 1.1 - 1.3 Типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.
Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.
У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: "споживач" - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України "Про ринок природного газу" та Кодексі ГРС.
Суд установив, що позивачі приєдналися до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживають природний газ та щомісячно сплачують рахунки за спожитий природний газ.
Про наявність заборгованості по сплаті комунальних послуг відповідачем не зазначено.
Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме розділом IV "Ціна, порядок обліку та оплати природного газу", розділом V "Права та обов`язки споживача" та розділом VI "Права і обов`язки постачальника".
Згідно з пунктом 2.1 цього Типового договору ПАТ "Криворіжгаз" взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а вони взяли на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.
Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.
У ч. 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За положеннями Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 грудня 2011 року № 150 "Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу" (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу.
Згідно з додатком № 1 до вказаної Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн., а згідно з додатком № 1 до постанови від 27 вересня 2016 року № 1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн.
Оскільки позивачі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до ч. 1 ст. 6Закону України “Про забезпечення комерційного обліку природного газу” забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі.
Отже, ПАТ "Дніпропетровськгаз" зобов`язаний встановити лічильники.
Відмова відповідача встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам законодавства, порушує права позивачів. З урахуванням вимог ст. 5 Закону України “Про захист прав споживачів” , ст. 2 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, волевиявлення позивачів на встановлення індивідуальних лічильників газу не може бути порушеним.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги позивачів по зобов`язанню обладнати квартири позивачів індивідуальними лічильниками обліку газу, буде відповідати зазначеній державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивачів з отримання послуги по газопостачанню; встановлення позивачам індивідуальних лічильників забезпечить оплату кожним з них саме того об`єму газу, який ним спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість.
Вирішуючи питання про те, за чий рахунок повинно проводитися фінансування робіт з оснащення лічильниками газу, то відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України “Про забезпечення комерційного обліку природного газу”, згідно з якою фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.
Саме на відповідача покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним. Разом з тим, відповідач не вживав жодних заходів для фінансування таких робіт за рахунок будь-якого бюджету.
Обраний позивачами спосіб захисту є таким, що відповідає вимогам ст.16 ЦК України.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Докази та обставини, на які посилаються апелянти, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційних скарг не заслуговують на увагу, рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для його скасування не вбачається.
Що стосується судових витрат, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційні скарги залишені без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційні скарги Акціонерного товариства «Оператора газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
       Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 січня 2020 року – залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.
       Судді: