Ухвала
іменем України 
2 липня 2020 року
м. Київ
справа № 991/1754/20
провадження № 51-2256 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                   ОСОБА_1 ,
суддів                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Вищого антикорупційного суду від 4 березня 2020 року та ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 26 березня 2020 року, 
встановив:
Як убачається з матеріалів провадження за скаргою, ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 4 березня 2020 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України щодо невнесення відомостей до ЄРДРпро кримінальне правопорушення за його заявою від 10 лютого 2020 року.
Суддя Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду суд ухвалою від           26 березня 2020 року, керуючись ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_4 на вказану ухвалу слідчого судді.
У касаційній скарзі скаржник висуває вимогу про скасування оскаржуваних ухвал суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, посилаючись на незаконність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Перевіривши доводи касаційної скарги та копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах. 
З касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень видно, що скаржник звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді про  відмову у задоволенні його скарги на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України щодо невнесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення. Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суддя суду апеляційної інстанції вказав, що апеляційну скаргу подано на рішення слідчого судді, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
За змістом ст. 310 та ч. 4 ст. 424 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) ухвали слідчого судді не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.
Згідно з ч. 3ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
Частиною 3 ст. 307 КПК установлено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження або на рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження на підставі  п. 9-1  ч. 1 ст. 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру чи відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру. 
До того ж, у ст. 309 КПК визначено перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування. 
Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку. 
Разом із цим, Рішенням від 17 червня 2020 року № 4-р(II)/2020 Конституційного Суду України визнано неконституційним положення частини 3 статті 307 КПК України,  щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення. 
Відповідно до статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13 липня 2017 року №2136-VIII закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням. 
Водночас, відповідно до ст. 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинним на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. Тобто, раніше чинний   закон   перестає    застосовуватись  у  кримінальному   провадженні   після
набрання чинності новим законом. На відміну від кримінального (матеріального) закону, новий кримінальний процесуальний закон не має зворотної дії навіть у тих випадках, коли його правила є більш сприятливі для учасників кримінального провадження. 
Так, відповідно до ухвали апеляційного суду ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді, якою відмовлено в задоволенні його скарги на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України щодо невнесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення, тобто на судове рішення слідчого судді, апеляційне оскарження якого не передбачено ст. 309 КПК України. 
З огляду на зазначене, скаржник оскаржує ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду, що була постановлена 26 березня 2020 року, тобто до дня ухвалення Конституційним Судом України 17 червня 2020 року рішення щодо неконституційності положень частини 3 статті 307 КПК України. 
Тому апеляційний суд, встановивши, що апеляційну скаргу було подано на судове рішення слідчого судді, яке відповідно до вимог КПК не підлягає апеляційному оскарженню, згідно з положеннями ч. 4 ст. 399 КПК, правомірно відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою       ОСОБА_4 .
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції, відмовивши у відкритті апеляційного провадження на вказану ухвалу слідчого судді, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону чинного на час постановлення ухвали. Підстав вважати, що апеляційним судом порушено положення Конституції України чи не дотримано загальних засад кримінального провадження немає.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Вищого антикорупційного суду від 4 березня 2020 року та ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 26 березня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                                    ОСОБА_3