КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року                                                                                                       місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 361/4618/18
номер провадження: 22-ц/824/4974/2019                        
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),
суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,
за участю секретаря - Орел П.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2020 року у складі судді Петришин Н.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Княжицької сільської ради Броварського району Київської області, комунального підприємства «Джерело» про зобов`язання виплатити заробітну плату та компенсацію втраченої вигоди,
В С Т А Н О В И В:
У липні 2018 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Княжицької сільської ради Броварського району Київської області, комунального підприємства «Джерело» (далі - КП «Джерело»), у якому просив:
стягнути з КП «Джерело» на свою користь суму боргу по заробітній платі, що складає на 2014 рік  609 707 грн 63 коп, з яких: 14 336 грн 99 коп. - сума компенсації з врахуванням коефіцієнту інфляції; 581 558 грн 53 коп. - сума компенсації втрати частини заробітку за весь період затримки; 11 812 грн 13 коп. - нарахована зарплата на 2006 рік, що розраховано за весь період заборгованості з 01 лютого 2006 року по 31 грудня 2014 року, з врахуванням коефіцієнтів індексації та інфляції від суму боргу нарахованої заробітної плати в платіжній відомості №4 (10 868 грн 13 коп. + 1 444 грн 49 коп. за 15 днів серпня), суми боргу                        11 812 грн 13 коп. (10 868 грн 13 коп. + 1 444 грн 49 коп. за 15 днів серпня).
зобов`язати КП «Джерело», в особі ліквідаційної комісії КП «Джерело», провести на його користь нарахування суми компенсації та індексації грошових доходів - загального боргу по заробітній платі, який представлений ним на 31 грудня 2014 року за весь період невиплати зарплати з лютого 2006року по день фактичного проведення розрахунку;
зобов`язати КП «Джерело», в особі ліквідаційної комісії КП «Джерело», відповідно до трудового законодавства представити до суду відповідну інформацію, що необхідна для розрахунку боргу по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, як працівника - застрахованої особи ОСОБА_1 ;
визнати КП «Джерело» та його власника Княжицьку сільську раду боржниками перед ОСОБА_1 по невиплаченій нарахованій заробітній платі за період лютий - серпень 2006 року з нарахуванням індексації заробітної плати за весь період затримки заробітної плати (з лютого 2006року по день фактичного здійснення виплат) у частині вимог трудового законодавства;
визнати Княжицьку сільську раду відповідальною за діяльність та борги КП «Джерело», як засновника КП «Джерело» та балансоутримувача і утримувача майна, у тому числі за борг перед позивачем за невиплачену заробітну плату, який склався на день ліквідації КП «Джерело». 
зобов`язати Княжицьку сільську раду, як засновника та розпорядника майна створеного та припиненого ним КП «Джерело», забезпечити КП «Джерело» належними коштами для виконання рішення суду по здійсненню виплат на користь ОСОБА_1 , суми боргу невиплаченої заробітної плати та нарахування на неї сум компенсації.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2020 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до КП «Джерело» про зобов`язання                         КП «Джерело» виплатити заробітну плату та компенсацію втраченої вигоди - закрито.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом норм  матеріального права та порушення норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про те, що ліквідація КП «Джерело» відбулася без правонаступників, оскільки  відповідно до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування» Княжицька сільська рада є власником КП «Джерело» і його правонаступником у разі ліквідації, а відтак є відповідальною за зобов`язаннями цього підприємства щодо виплати працівникам боргу по заробітній платі та податкам. Зазначає, що суд першої інстанції у порушення принципу диспозитивності цивільного судочинства самостійно зібрав докази про те, що                             КП «Джерело» ліквідовано без правонаступництва, оскільки  відповідачі у поданих суду клопотаннях про залишення позову без розгляду про вказані обставини не повідомляли. Вказує, що суд першої інстанції не оголосив перерву у судовому засідання для надання йому можливості ознайомитися з новими обставинами щодо ліквідації КП «Джерело» та заміни його процесуальним правонаступником. До того ж відповідно до вимог чинного законодавства суд самостійно зобов`язаний залучити до участі у справі правонаступника відповідної сторони на будь-якій стадії судового процесу.
Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної  скарги до апеляційного суду не направили. 
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог  ОСОБА_1 до                     КП «Джерело» про зобов`язання  виплатити заробітну плату та компенсацію втраченої вигоди, суд першої інстанції керувався п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України й  виходив із того, що                           КП «Джерело», яке є відповідачем у справі, припинено внаслідок ліквідації без правонаступників, а отже спірні правовідносини, які виникли між сторонами, не допускають правонаступництва. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону. 
Згідно з ч. 1 ст. 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.
Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.
Відповідно до ч.4 ст.91 ЦК України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Порядок припинення юридичної особи в процесі відновлення її платоспроможності або банкрутства встановлюється законом.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Княжицької сільської ради Броварського району Київської області №107(7-VII) від 19 лютого 2016 року «Про припинення комунального підприємства «Джерело», ЄДРПОУ 32020159» вирішено припинити діяльність КП «Джерело» та створено комісію з припинення КП «Джерело», встановлено строк для пред`явлення претензій кредиторам (а.с. 62, т.1).
З наявного у матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видно, що 14 січня 2020 року за рішенням засновників здійснено державну реєстрацію припинення юридичної особи                        КП «Джерело» у результаті ліквідації. 
Також у вказаному витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вказано, що відомості про правонаступників юридичної особи КП «Джерело» відсутні (а.с.195-200, 203-208, т.1).
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що                                 КП «Джерело», як юридична особа, припинило свою діяльність з 14 січня 2020 року без правонаступництва.
Згідно з п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
Встановивши, що КП «Джерело», яке є відповідачем у справі, припинено внаслідок ліквідації без правонаступників, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами, не допускають правонаступництва, та правильно закрив провадження у справі в частині позовних вимог                        ОСОБА_1 до КП «Джерело» про зобов`язання  виплатити заробітну плату та компенсацію втраченої вигоди відповідно до п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України.
Таким чином ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, і не свідчить про порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до Конституції України та вимог Закон України «Про місцеве самоврядування» Княжицька сільська рада є власником  КП «Джерело» і його правонаступником у разі ліквідації, а відтак є відповідальною за зобов`язаннями цього підприємства щодо виплати працівникам боргу по заробітній платі та податкам, є необґрунтованими, оскільки  Конституція України та Закон України «Про місцеве самоврядування» не містять положень про те, що у випадку ліквідації комунального підприємства, яке засноване органом місцевого самоврядування, цей орган є його правонаступником.
Крім того, колегія суддів враховує, що відповідно до положень статуту КП «Джерело» (далі - Статут)  та вказаного вище витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, засновником КП «Джерело» є Княжицька сільська рада Броварського району Київської області (а.с. 90-98, 195-200, 203-208, т.1).
Згідно з пунктами 6.1, 6.2 Статуту, управління підприємством здійснює його керівник - начальник. Наймання начальника здійснюється органом управління майном, яким є Княжицька сільська рада, шляхом укладання з ним контракту. Підприємство самостійно визначає структуру управління і встановлює штатний розпис.
Відповідно до пункту 6.3 Статуту, начальник підприємства самостійно вирішує питання діяльності підприємства, за винятком тих, що віднесені Статутом до компетенції органу управління майном та інших органів управління даного підприємства. Він несе повну відповідальність за стан та діяльність підприємства; представляє його в усіх установах та організаціях; розпоряджається коштами і майном відповідно до чинного законодавства; укладає договори, видає доручення, відкриває в установах банків розрахунковий та інші рахунки; несе відповідальність за формування та виконання фінансових планів. Орган управління майном не має права втручатись в оперативну і господарську діяльність підприємства.
Джерелом коштів на оплату праці працівників підприємства є частина прибутку, одержаного в результаті його господарської діяльності (пункт 7.3.2 Статуту).
Згідно з положеннями ч.ч.1-3 ст.96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом. 
Отже, чинним законодавством України та положеннями Статуту КП «Джерело» не передбачено відповідальності засновника підприємства за зобов`язаннями підприємства, у тому числі по виплаті боргу по заробітній платі.
Таким чином Княжицька сільська рада не є правонаступником за зобов`язаннями                     КП «Джерело» по виплаті позивачу боргу по заробітній платі.
Також є необґрунтованими посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції у порушення принципу диспозитивності цивільного судочинства самостійно зібрав докази про те, що КП «Джерело» ліквідовано без правонаступництва, оскільки зматеріалів справи вбачається, що 16 січня 2020 року Княжицький сільський голова Броварського району Київської області  та голова комісії з припинення КП «Джерело»  через канцелярію суду першої інстанції подали клопотання, в яких просили залишити без розгляду позов ОСОБА_1 у зв`язку з ліквідацію та припиненням юридичної особи - КП «Джерело».                 На підтвердження цих обставин ними до клопотань були додані витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення КП «Джерело» (а.с.193-208, т.1). 
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не оголосив перерву у судовому засідання для надання позивачу можливості ознайомитися з новими обставинами щодо ліквідації КП «Джерело» та подати заяву про заміну його процесуальним правонаступником, як безпідставні.
З матеріалів справи вбачається, що позивач про судове засідання, призначене на                        21 січня 2020 року о 15 год 00 хв. був повідомлений судом першої інстанції належним чином, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням про вручення судової повістки (а.с.190, т.1). 
09 січня 2020 року позивач через канцелярію суду подав клопотання, в якому просив проводити розгляд справи за його відсутності (а.с.209, т.1). 
Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
За таких обставин неявка позивача у судове засідання не перешкоджала суду першої інстанції вирішити питання про закриття провадження у справі відповідно до вимог                    ЦПК України. 
Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом норм  матеріального права та порушення норм процесуального права, а зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна правова оцінка.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому цю ухвалу відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.         
Також в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постановити окрему ухвалу у частині виявлення при вирішенні трудового спору порушення законодавства та зловживань процесуальними правами і порушень процесуальних обов`язків, які допускають Княжицький сільський голова та юрисконсульт Княжицької сільської ради, оскільки зазначені посадові особи не виконують вимоги закону про права громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.
Відповідно до ч.1 ст.262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.
Постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду апеляційної інстанції, яке він може реалізувати у випадку виявлення при вирішенні спору по суті порушення певним органом чи особою вимог законодавства.
Втім, колегія суддів, розглядаючи клопотання ОСОБА_1 про постановлення  окремої ухвали щодо протиправних дій з боку Княжицького сільського голови та юрисконсульта Княжицької сільської ради не встановила передбачених законом підстав для його задоволення. 
Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,   
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Головуючий
 
Судді :