Ухвала
іменем України 

21 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 487/8034/18
провадження № 51-4429 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд) у складі:
головуючої               ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в  інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Заводського районного суду 
м. Миколаєва від 16 квітня 2020 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 02 липня 2020 року. 
Короткий зміст оскаржених вироку, ухвали та встановлені обставини
За вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 квітня 
2020 року, залишеним без змін ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 
02 липня 2020 року, ОСОБА_5 визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушенняпередбаченого ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі – КК). Цим же вироком ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК та  призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч. 4 ст.70 КК за сукупністю злочинів до призначеного покарання шляхом часткового складання покарання, призначеного вироком Центрального районного суду м.  Миколаєва від 29 жовтня 2019 року, остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді 6 років позбавлення волі.
Як установив суд, 29 вересня 2018 року близько 01:00 ОСОБА_5 у дворі будинку АДРЕСА_1 таємно повторно викрав належний ОСОБА_6 велосипед, вартістю 3000 грн, завдавши йому майнової шкоди.
Крім того, 21 січня 2019 року близько 04:50 ОСОБА_5 ,перебуваючи у під`їзді корпусу № 6 на вул. Чигрина, 150 у м. Миколаєві, шляхом вільного доступу таємно повторно викрав належне потерпілому ОСОБА_7 майно на загальну суму 530 грн, завдавши йому майнової шкоди.
Крім того, близько 05:00 того ж дня ОСОБА_5 ,перебуваючи за зазначеною адресою, шляхом вільного доступу таємно повторно викрав належне потерпілому ОСОБА_8 майно на загальну суму 700 грн, завдавши йому майнової шкоди.
Крім того, 18 лютого 2019 року в період часу з 15:00 до 17:30 ОСОБА_5 ,перебуваючи в кабінеті масажної терапії у приміщенні ЛШМД м. Миколаєва на  вул.  Корабелів, 14 у м. Миколаєві, шляхом вільного доступу таємно повторно викрав належний потерпілій ОСОБА_9 мобільний телефон вартістю 1500 грн, завдавши їй майнової шкоди.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, просить на підставі п. 3 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), змінити судові рішення щодо ОСОБА_5 в частині призначення покарання. Вважає, що місцевий суд не врахував обставину, що пом`якшує покарання, – щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання та, застосовуючи ч. 4 ст. 70 КК замість принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим, безпідставно застосував принцип часткового складання покарань. Вважає, що вирок та ухвала не відповідають вимогам ст. 370 КПК.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК за правилами, передбаченими в частинах першій – третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. 
Відповідно доч. 1 ст. 70 КК при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
За змістом вказаної норми права, обираючи один із принципів призначення покарання, суд діє на власний розсуд, а при вирішенні питання про те, який саме із них необхідно застосовувати (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен ураховувати, крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.
Як убачається із копії вироку, призначаючи остаточне покарання за сукупністю злочинів та, застосовуючи принцип часткового складання покарань, суд першої інстанції дотримався вказаних норм закону.
Так, місцевий суд, урахувавши тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та особу ОСОБА_5 , який раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів проти власності, за місцем проживання характеризується посередньо, призначив засудженому за ч. 2 ст. 185 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. При цьому, суд врахував обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Разом з тим, застосовуючи положення ч. 4 ст. 70 КК місцевий суд, врахувавши стійку антисоціальну поведінку ОСОБА_5 , значку кількість епізодів вчинених кримінальних правопорушень, визначив остаточне покарання шляхом часткового складання покарання, призначеного за вчинене кримінальне правопорушення та покарання за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 жовтня 2019 року.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючивирок за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 з аналогічних підстав, погодився з висновком суду першої інстанції щодо призначення покарання, зазначивши, що воно є правильним, оскільки відповідає принципам індивідуалізації та справедливості, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. З таким висновком погоджується і суд касаційної інстанції.
Таким чином, рішення судів першої та апеляційної інстанцій є обґрунтованими та  не  викликають сумнівів у їх правильності, а посилання скаржника про неправильне призначення ОСОБА_5 покарання за сукупністю злочинів 
є неспроможними.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що  підстав для задоволення скарги немає.
З огляду на викладене Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в  інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 квітня 2020 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 02 липня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                        ОСОБА_3