Справа № 344/7397/20 
Провадження № 33/4808/372/20 
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Руденко Д. М. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Васютина Я.В. 
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 липня 2020 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.,- 
                                                   в с т а н о в и в :
Судом першої інстанції встановлено, що 05.06.2020 року о 00.00 год. в м. Івано-Франківську по вул. Приозерна, 33, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Опель Вектра» н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» в присутності двох свідків. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив п.2.9а Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова судді винесена при неповному з`ясування обставини, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, які призвели  до неправильного вирішення справи.
Зазначає, що 23.06.2020 року ним було подано клопотання до суду, яким він просив матеріали справи щодо нього направити до Тлумацького районного суду. Однак, судом дане клопотання не було вирішено і розгляд справи призначено на 09.07.2020 року, про що його не було належним чином  повідомлено. 
09.07.2020 року в судове засідання прибув його захисник, який підтримав подане клопотання, однак судом в його задоволенні було відмовлено, при цьому не обґрунтувавши причини відмови в постанові суду.
Захисник просив перенести розгляд справи для надання йому – ОСОБА_1 можливості взяти участь в наступному судовому засіданні та надати пояснення, однак судом було відмовлено і в задоволенні цього ж клопотання. Після чого, його захисником було подано клопотання про повернення матеріалів справи для належного оформлення до УПП в Івано-Франківській області, про те суд безпідставно відмовив в його задоволенні, не надавши жодної правової оцінки обставинам викладеним в ньому, а в оскаржуваній постанові суд обмежився лише невизначеною позицією захисника.
Вказує на те, що не погоджується із висновком суду, оскільки протокол про адміністративне правопорушення відносно нього, копію якого йому було вручено, містить виправлення в часі  вчинення ним адміністративного правопорушення.
Так, в копії протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №315595 від 05.06.2020 року, який йому було вручено зазначено, що 05.06.02020 року о 01 год  13 хв. він в м. Івано-Франківську по вул. Приозерна керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. В матеріалах справи про адміністративні правопорушення в оригіналі протоколу  міститься виправлення щодо часу вчинення ним адміністративного правопорушення і час його керування виправлено з 01 год. 13 хв. на 00 год. 00 хв., що є неприпустимим і про що він довідався 23.06.2020 року під час ознайомлення з матеріалами справи.
Вважає, що вищевказана обставина свідчить про грубе порушення закону, оскільки не допускається закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол підписано особою, стосовно якої складено протокол. Протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом, до складання якого є певні вимоги, які покладаються на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд. А тому його слід було направити  правоохоронному органу для належного оформлення.
Зазначає, що в протоколі не зазначено, що водієві пропонувалось пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, а лише зазначено, що «зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» в присутності двох свідків», що не встановлює сам факт проведення огляду на стан сп`яніння із застосуванням приладу Драгер.
Крім того, в протоколі не зазначено ознаки алкогольного сп`яніння, також не вказано результати тесту приладу «Драгер».
В протоколі також не зазначено чи було водія відсторонено від керування транспортним засобом та чи передано керування іншій особі.
Зазначені істотні недоліки протоколу вважає грубим порушенням ст.256 КУпАП та викликають обґрунтовані сумніви, які виключають можливість визнання цього протоколу як допустимого та достовірного доказу у справі.
Також вказує на те, що в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння не зазначено прізвище особи, стосовно якої проводився огляд, а примірник акту огляду йому не було вручено. Тому вказаний акт не вказує факт проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння саме ним., а не іншою особою.
Зазначає, що судом не було допитано свідків, які були присутніми під час його проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а тому суд не вправі був брати їхні свідчення до уваги.
Отже, вважає, що суд формально підійшов до дослідження доказів у справі, об`єктивно їх не оцінив, а тому його висновок про його винність у вчиненні адміністративного правопорушення є необ`єктивним, та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи
Просить постанову суду скасувати, а провадження в справі закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.
В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник адвокат Васютин Я.В. підтримали вимоги апеляційної скарги та просили скасувати постанову суду та закрити провадження на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши та дослідивши доводи особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу без його участі, чим порушив його право на захист.  
Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Враховуючи наведене, перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із сукупності обставин, які свідчать про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості бути присутнім у суді під час розгляду справи та організувати ефективний захист своїх інтересів, які свідчать про прийняття судом першої інстанції необхідних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи та враховує характер процесуальної поведінки вищевказаної особи протягом розгляду справи у суді. 
З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутністю ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_1 завчасно та належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить розписка про отримання судової повістки (а.с.13) та те, що в судовому засіданні суду був його представник адвокат  Васютин Б.І., який на підставі ордеру (а.с.17) представляв інтереси ОСОБА_1 в судовому засіданні суду. 
Зважаючи на те ,що захисник ОСОБА_1 – адвокат Васютин Я.В. в судовому засіданні подав клопотання про направлення матеріалів справи за підсудністю та про повернення матеріалів справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 до УПП в Івано-Франківській області  для належного оформлення., суд вважав такі дії спрямованими на затягування розгляду справи про адміністративне правопорушення та уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про можливість розгляду справи за відсутністю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 . 
В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник адвокат Васютин Я.В. та  ОСОБА_1 стверджували, що останній  у зв`язку із запровадження карантинних заходів та повінь не міг дістатися Івано-Франківського міського суду  та прийняти участь у судовому засіданні. 
Однак, такі доводи є безпідставними, оскільки повністю спростовуються даними, які містяться в матеріалах справи. 
Зокрема, зі змісту матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції неодноразово приймав заходи щодо забезпечення участі ОСОБА_1 в судовому засіданні. 
Так, розгляд справи було призначено на 24.06.2020 року. 19.06.2020 року  правопорушником особисто було подано клопотання про надання матеріалів справи для ознайомлення та зняття їх фотокопій. 23.06.2020 року ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами справи та зняв фотокопії і через канцелярію суду подав клопотання про передачу матеріалів справи про адміністративне правопорушення з Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області до Тлумацького районного суду Івано-Франківської області за місцем його офіційної реєстрації та місцем фактичного проживання с. Петрилів Тлумацького району. Розгляд справи було відкладено на 09.07.2020 року, про що ОСОБА_1 був належним чином та завчасно повідомлений про розгляд справи, про що свідчить  рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, вручене ОСОБА_1 (а.с.13).
Апеляційний суд звертає увагу на те, що на час розгляду справи судом першої інстанції   карантинні обмеження, які були раніше встановлені постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 р. № 211, значно пом`якшені, не обмежують права учасників судового засіданні на доступ до суду та дозволяють їм безпосередньо приймати участь у судовому засіданні. 
Суд першої інстанції вжив необхідні заходи щодо забезпечення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на участь в розгляді справи та, враховуючи процесуальну поведінку ОСОБА_1 , прийшов до обґрунтованого висновку про можливість розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 .
Апеляційний суд звертає увагу на те, що в своєму рішенні по справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав на те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що його безпосередньо стосуються, утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані обставини та процесуальна поведінка особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Васютина Я.В. протягом розгляду справи в суді першої інстанції дозволили суду прийти до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав щодо розгляду справи без участі правопорушника, але за присутності в судовому засіданні його представника – захисника адвоката Васютина Я.В..
09.07.2020 року захисником адвокатом, який діяв в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_3 повторно подав суду клопотання про передачу матеріалів справи про адміністративне правопорушення для розгляду по суді в Тлумацький районний суд Івано-Франківської області та клопотання про повернення  матеріалів справи до УПП в Івано-Франківській області для належного оформлення.
Апеляційний суд вважає, що  суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для передачу матеріалів до суду за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та повернення матеріалів  справи для належного оформлення 

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доводиться  підтверджується даними з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18№ 315595 від 05.06.2020 року,  алкотестом «Драгер» №3435 від 05.06.2020 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відеодоказами, які містяться в матеріалах провадження та досліджені в судовому засіданні, а також іншими матеріалами справи в їх сукупності.
З урахуванням наведеного, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.
Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку є належними та допустимими.
Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від серія ДПР18 № 315595 від 05.06.2020 року, згідно якого водій ОСОБА_1 05.06.2020 року о 00.13 год. в м. Івано-Франківську  по вул. Приозерна, 33, водій керував транспортним засобом марки «Опель Вектра» н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» в присутності двох свідків. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив п.2.9а Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою – інспектором взводу №2 роти№2 БУПП у Івано0-Франківській області лейтенантом поліції Яворською І.М., підписаний уповноваженою особою, що оформила протокол, свідками та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 
ОСОБА_1 був присутній при складанні вказаного протоколу, був ознайомлений із його змістом, йому були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, повідомлено про те, що розгляд справи відбудеться у суді м. Івано-Франківська. 
В графі протоколу пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення ОСОБА_1 зазначив, що випив пиво одне безалкогольне. 
В протоколі зазначено, що до протоколу додаються відео з нагрудної камери ВН01316, DM0238, акт огляду, пояснення свідків, відео з відеореєстратора.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення, дійсно має виправлення в частині зазначення часу вчинення адміністративного правопорушення. 
Зокрема, зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення час  вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення  виправлено з 01 год 13 хв. на 00 год. 00 хв.. Вказаний факт також підтверджується долученою ОСОБА_1 копією протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.8). 
Апеляційний суд вважає неприпустимим здійснення в протоколі про адміністративне правопорушення  виправлень, які стосуються істотних обставин вчиненого правопорушення, впливають на розуміння особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, суті висунутого обвинувачення та  не дозволяють організувати ефективний захист своїх інтересів. 
Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що поняття «кримінальне обвинувачення», яке використовується у статті 6 Конвенції, має автономний характер і його необхідно розуміти лише виходячи з положень Конвенції.
Європейський суд неодноразово вказував на те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа  "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки “право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки , мати захисника та інші. 
Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.
Відповідно до ч.2 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. 
Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності звинувачується у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 та його захисника адвоката Васютина Я.В. про те, що виправлення у протоколі про адміністративне правопорушення унеможливлюють притягнення до адміністративної відповідальності.
Апеляційний суд також вважає, що суд першої інстанції розглядає справу в межах висунутого обвинувачення і не може його змінити та притягнути обвинуваченого до відповідальності за дії, у вчиненні яких він не обвинувачувався. 
Разом з тим, незначні протиріччя стосовно часу вчинення правопорушення не впливають на суть висунутого  обвинувачення і не мають принципового значення, оскільки не стосуються істотних обставин вчиненого правопорушення. 
Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від серія ДПР18 № 315595 від 05.06.2020 року, його було складено 05 червня 2020 року  в 00 год.10 хв. , в той час, як відповідно до змісту обвинувачення правопорушення було вчинено 05 червня 2020 року в 00 год.13хв. 
Зі змісту роздруківки приладу Drager Alcotest 6820 ARНJ-0303 (а.с.3)   вбачається, що огляд на стан сп`яніння було проведено 05 червня 2020 року  в 00 год.04 хв.  
Зі змісту відеозапису з відео реєстраторів працівників поліції вбачається, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 було зупинено працівниками поліції 04 червня 2020 року приблизно в 23 год. 54 хв. 
Зі змісту копії постанови про накладення адміністративного стягнення (а.с.5) на ОСОБА_1 за керування транспортним засобом , у якому був неосвітлений номерний знак,  за ч.6 ст.121 КУпАП вбачається, що він  керував транспортним засобом 05 червня 2020 року в 00 год.29. хв. 
Зокрема, зі змісту пояснень ОСОБА_1 вбачається, що вищевказана постанова  про  притягнення його до адміністративної відповідальності ним не оскаржена, незважаючи на те, що містить явно невірні дані щодо часу вчинення правопорушення. Вказані обставини свідчать про те, що незначна неточність у часі вчинення правопорушення не є для правопорушника важливою обставиною для розуміння суті вчиненого правопорушення.
Враховуючи сукупність вищевказаних даних, апеляційний суд вважає безпідставними доводи про те, що суд першої інстанції неправильно встановив час вчинення правопорушення та прийшов до неправильного висновку про наявність правопорушення в діях ОСОБА_1 .  
Апеляційний суд вважає, що з врахуванням конкретних обставин, встановлення судом  часу вчинення правопорушення не виходить за межі пред`явленого обвинуваченого, оскільки не стосується суті, пред`явленого обвинувачення. 
Апеляційний суд також вважає безпідставними доводи апеляційної скарги стосовно того, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено про те, що водієві пропонувалось пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, а лише зазначено, що «зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» в присутності двох свідків», а також не зазначено ознаки алкогольного сп`яніння, та результати тесту приладу «Драгер». Апелянт зазначає, що в протоколі також не зазначено чи було його як водія відсторонено від керування транспортним засобом та чи передано керування транспортним засобом іншій особі.
Апеляційний суд вважає, що вказані обставини не мають істотного значення щодо вирішення питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, оскільки не свідчать про  неконкретність висунутого обвинувачення, не впливають на правильність розуміння суті обвинувачення та можливість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності організувати ефективний захист своїх інтересів. 

Як вбачається з роздруківки приладу Drager Alcotest 6820 ARНJ-0303 (а.с.3)  тест №3435 в результаті огляду ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу поліцейським за допомогою технічного засобу Драгер 05.06.2020 року о 00 год. 04 хв. було встановлено, що останній  перебуває у стані алкогольного сп`яніння, оскільки результат тесту показав 1.32 %. Вказаний результат складений із заповненням всіх необхідних реквізитів, не містить довільних висловлювань або помилок, підписаний Симанишиним Б.І. без жодних зауважень. (а.с. 3).
Згідно акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.4) огляд ОСОБА_1 був проведений у зв`язку із виявленими ознаками: різкий запах алкоголю із порожнини рота, порушення мови. У графі «з результатами згоден» даного акту ОСОБА_1 власноручно поставив підпис, що свідчить про його згоду із результатами проведеного огляду. (а.с.4). Акт відповідного огляду підписано також свідками  ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки вищевказані свідки не допитувались у судовому засіданні суду першої інстанції. 
Разом з тим, письмові пояснення вищевказаних свідків не є достатньо вагомими і не мають вирішального значення для вирішання питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки сукупність інших доказів разом із відеозаписом, яким зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення, дозволяють повно та об`єктивно встановити  обставини, які мають істотне значення для розгляду справи по суті.  

Згідно копії постанови про накладення адміністративного стягнення (а.с.5) на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення  за керування транспортним засобом , у якому був неосвітлений номерний знак, чим порушив п.2.9 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.6 ст.121 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.
Відеозапис з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у вказаному огляді.
З вищевказаного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів за допомогою приладу Драгер, на відеозапису чітко зафіксовано, що після проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер, ОСОБА_1 був ознайомлений із результатом проходження огляду 1.32 % проміле та йому було повідомлено про те, що вказаний результат значно  перевищує допустиму норму. 
На відеофайлах з нагрудних камер працівників поліції зафіксовано, що ОСОБА_1 було повідомлено про причину зупинки транспортного засобу під його керуванням, на відео ОСОБА_1 неодноразово говорив про недоцільність проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння , оскільки він повністю визнає, що вживав пиво та просив не складати на нього протокол про адміністративне правопорушення.
Також  з відеозаписів вбачається, що були запрошені свідки для участі в їхній присутності огляду на стан алкогольного сп`яніння водієм ОСОБА_1 .  Після проходження зазначеного огляду, ОСОБА_1 та свідків було ознайомлено з результатом огляду, в останнього було вилучено посвідчення водія та видано тимчасовий дозвіл на керування транспортними засобами.
Відеозаписи надають докази того, що на ОСОБА_1 було складено та видано копію постанови про накладення адміністративного стягнення за ч.6 ст.121 КУпАП та складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за порушення останнім п. 2.9 А ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП, ознайомлено із змістом протоколу та надано копію протоколу. 
Відеозаписи також надають дані того, що ОСОБА_1 було під розписку ознайомлено із результатом зазначеного огляду та видано копію чеку приладу Драгер із результатом проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Жодних зауважень на дії працівників поліції чи щодо неправомірності проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не було висловлено, натомість на відеозаписі зафіксовано про повідомлення ОСОБА_1 про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. 
Таким чином, з вищевказаних відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції, долучених до матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_6 не заперечував на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів за допомогою приладу Драгер, на відеозапису чітко зафіксовано, що після проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер, ОСОБА_1 був ознайомлений із результатом проходження огляду 1.32 % проміле та йому було повідомлено про те, що вказаний результат значно  перевищує допустиму норму. 
Жодних зауважень на дії працівників поліції чи щодо неправомірності проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не було висловлено, натомість на відеозаписі зафіксовано про повідомлення ОСОБА_1 про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. 
Апеляційний судом не встановлені докази, які свідчать про те, що огляд на стан алкогольного сп`яніння проведений поліцейським за допомогою технічного засобу не відповідав вимогам ст.266 КУпАП.
Так, за змістом ч. 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Вказана норма закону більш детально відображена у п. 6 Інструкції, де також наголошено, що огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів.
Наявність відповідного акту огляду на стан алкогольного сп`яніння дозволяє суду прийти до висновку про те, що ОСОБА_1 після проходження огляду за допомогою технічного засобу повністю погодився з встановленими результатами і не наполягав на проведенні огляду в закладах охорони здоров`я.
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта з приводу того, що відсутність в графі акту огляду прізвища ОСОБА_1 , дає підстави визнати даний акт огляду недопустимим доказом. 
Зокрема, в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечував, що під час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння він власноруч підписав роздруківку з приладу та  Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Апеляційний суд вважає, що проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідало вимогам ст. 266 КУпАП, приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 .
Так, ч.1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Перевіривши сукупність доказів по справі, вважаю, що викладеними матеріалами справи поза всяким розумним сумнівом доведено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до вимог п. 2.9 а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.
Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
При призначенні покарання судом було враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, та накладено стягнення в мінімальних межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що відсутні встановлені п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП правові підстави для закриття провадження у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, оскільки постанову суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності винесено в межах строків встановлених ст.38 КУпАП. 
З огляду на наведене  підстав для скасування постанови не вбачається.
Керуючись ст.294 КУпАП,-
                                                               п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 липня 2020 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                                    О.П. Васильєв