ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

22 липня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 340/2139/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Білак С.В. (доповідач),  суддів:  Шальєвої В.А., Чумака С.Ю.,   розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу Кіровоградської митниці Державної фіскальної служби України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2019 року у справі №340/2139/19  за позовом   ОСОБА_1  до  Кіровоградської митниці Державної фіскальної служби України   про визнання незаконним та скасування рішення,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Кіровоградської митниці Державної фіскальної служби України  в якому просила визнати незаконним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UА901020/2019/000245/2 від 09.08.2019 року. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що декларування ввезеного автомобіля здійснено нею на підставі митної декларації №UA901020/2019/001451 від 16.07.2019 р., при цьому митну вартість автомобіля визначено за ціною договору в розмірі 6200 Євро. На підтвердження зазначеного надано договір купівлі-продажу вживаного транспортного засобу від 26.07.2019 р. Разом з тим, відповідачем відмовлено у декларуванні автомобіля за ціною договору та здійснено коригування митної вартості автомобіля із застосування шостого методу відповідно до якого митна вартість автомобіля була визначена в розмірі 9001 Євро.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2019 р. у справі № 340/2139/19 адміністративний позов ОСОБА_1  до  Кіровоградської митниці Державної фіскальної служби України   про визнання незаконним та скасування рішення - задоволено. 
Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів №UА901020/2019/000245/2 від 09.08.2019 року.
Не погодившись з рішенням суду, Кіровоградською митницею Державної фіскальної служби України  подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2019 р. у справі № 340/2139/19 через порушенням норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування зазначено, що суд не врахував, що прийняття оскаржуваних рішень здійснено на підставі, в межах повноважень та у спосіб визначені Митним кодексом України, Методичними рекомендаціями щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджені наказом ДФС від 11.09.2015р. №689, з використанням даних з ПІК ЄАІС ДФС . В результаті порівняння заявленої митної вартості з рівнем митної вартості ідентичних та подібних товарів виявлено, що заявлений позивачем рівень митної вартості нижчий, ніж рівень митної вартості автомобіля, який оформлений за митною декларацією від 03.07.2019р. №UA101070/2019/038417.
Справа судом розглянута  в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, сторони про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, суд приходить  до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи,  26.07.2019 року ОСОБА_1 у місті Хемніц (ФРН) придбала автомобіль марки Volkswagen модель Passat, 2014 року виготовлення, ідентифікаційний номер кузова № НОМЕР_1 .
Вказана обставина підтверджується наявними в матеріалах справи копією договору купівлі-продажу, який є рахунком сплати вживаного транспортного засобу від 26.07.2019р. складеного мовою оригіналу (німецька).
З метою митного оформлення ввезеного за умовами вказаного договору транспортного засобу позивачем подано до митного органу електронну митну декларацію №UА901020/2019/001451 від 16.07.2019 року. Митна вартість товару визначена за ціною Договору, тобто за основним методом визначення митної вартості товарів та задекларовано:
Відповідно до гр.31 декларації перевозився товар: легковий автомобіль - 1 шт.; марка - Volkswagen; модель - Passat; індексний номер Т.З., номер кузова - НОМЕР_1 ; - Т.З.,. кузовний; календарний, рік виготовлення – 2014 р.; модельний рік виготовлення - 2014; робочий об`єм циліндрів двигуна – 1598 куб.см; призначений для перевезення пасажирів по дорогах загального користування; тип двигуна - дизельний; потужність – 77.
Для підтвердження заявленої митної вартості товару декларантом разом з митною декларацією подано до митного органу наступні документи:
- договір купівлі-продажу, який є рахунком сплати від 26.07.2019 року складеного мовою оригіналу.
Кіровоградською митницею ДФС за результатами розгляду поданої позивачем митної декларації та додаткових документів прийнято рішення №UА901020/2019/001451 від 16.07.2019 року про коригування митної вартості товарів, відповідно до якого вартість автомобіля визначена за другорядним (резервним методом відповідно до вимог статті 64 Митного кодексу України) у розмірі 9001 Євро.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.
Засади державної митної справи, в тому числі процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів визначаються Митним кодексом України.
Положеннями статті 49 МК України передбачено те, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначено як вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 51 МК України, митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Згідно з частини 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Частина 4 статті 58 МК України вказує, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина 5   статті 58 МК України).
За змістом частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Стаття 53 МК України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 МК України).
Згідно з частиною 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій   статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
В силу вимог частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
З аналізу частин 1 та 2 статті 53 МК України слідує те, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Відповідно до частини 1 статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Частиною 3 статті 57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина 4   статті 57 МК України).
Так, фактично, підставою для винесення спірного рішення стало не надання позивачем при здійсненні митного оформлення так і при винесенні рішення про коригування митної вартості будь-яких документів, які б містили відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена позивачем за автомобіль.
Згідно до умов договору та рахунку-фактуру від 26.07.2019 року  позивач повинен був сплатити 6200 Євро готівкою. 
Продавець транспортного засобу направив електронну митну декларацію країни-відправлення, в графі 22 якої зазначено вартість автомобіля  у розмірі 6200 Євро, що повністю співпадає з вартістю, зазначеною у рахунку-фактурі №2019/07-118/767 від 26.07.2019 року, та договорі купівлі-продажу уживаного транспортного засобу. Згідно офіційного перекладу, графа 22 митної декларації  країн відправлення Німеччина №MRN19DE553010837217E7  перекладається як «Валюта і сума рахунка-фактури» та зазначено «EUR 6200».
Жодного документу, що підтверджує факт сплати за автомобіль позивачем не надано.
Водночас, серед поданих документів інформація про можливі відстрочки платежів або варіанти угод за постоплатою транспортного засобу відсутня.
Відповідно до ч. 2 ст.53 МК України, документами, що підтверджують оплати за товар є банківські платіжні документи, що стосуються оцінки товару.
Таким чином, декларант повинен був надати до митного оформлення банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, проте такі документи надані не були.
Також, позивач був повідомлений про необхідність надання касового товарного чеку (квитанції, іншого еквівалентного по змісту документа, підтверджує сплачену за товар суму), проте покладеного на нього п.2 ч.2 ст.52 МК України обов`язку не виконав.
На запитання колегії суддів представнику позивача щодо надання відповідних документів на підтвердження сплати за придбаний товар, останній зазначив, що не може надати ці документи, оскільки весь пакет документів був наданий брокеру, який повинен був надати їх до митного оформлення. Жодних доказів щодо передачі таких документів до брокеру представник позивача не може надати.
Таким чином, на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції позивач не може підтвердити належними доказами щодо фактичної сплати за придбаний товар.
Жодних пояснень щодо вказаної розбіжності представник позивача не зазначив.
За таких обставин суд приходить до висновку, що посадовими особами відповідача у повній мірі реалізовані повноваження, регламентовані статтями 53, 54, 55, 57 Митного кодексу України, в частині проведення контролю за правильністю визначення декларантом митної вартості, обґрунтованості підстав для витребовування додаткових документів та прийняття рішення про коригування митної вартості імпортованого товару.
Зазначені обставини судом першої інстанції не враховано, що призвело до неправильного вирішення справи.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи; не доведеними є обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи; судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Кіровоградської митниці Державної фіскальної служби України на постанов  Кіровоградського окружного адміністративного суду  від  29 листопада 2019 р. у справі № 340/2139/19 - задовольнити.
Рішення  Кіровоградського окружного адміністративного суду  від  29 листопада 2019 р. у справі № 340/2139/19 – скасувати.
У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1  до  Кіровоградської митниці Державної фіскальної служби України   про визнання незаконним та скасування рішення відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки передбачені ст.329 КАС України. 

Головуючий - суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак