ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и
19 серпня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/6459/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Прокопчук Т.С. (доповідач),
                               суддів:  Кругового О.О., Шлай А.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 березня 2020 року (головуючий суддя: Лазаренко М.С.) по адміністративній справі №280/6459/19), розглянутої у спрощеному провадженні
за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -
                                               
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 26.12.2019 року звернувся до суду з позовом до відповідача Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району (далі  - УПСЗН ЗМР по Дніпровському району), в якому з урахуванням поданих у січні 2020 року уточнень просить визнати неправомірними дії відповідача по позбавленню його майна - права на 50 % знижку з оплати житлово-комунальних послуг;
зобов`язати відповідача проводити розрахунки за надання 50 % знижки з оплати житлово-комунальних послуг за правилами, що вставлені постановами Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256 та від 19.04.2019 року № 373.
Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем його права на вищезазначену пільгу як колишньому працівнику органів внутрішніх справ, відповідно до приписів Закону України «Про міліцію».
У відзиві на позов відповідач посилається на безпідставність заявлених позивачем вимог, в зв`язку з чим у їх задоволенні просить відмовити.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16.03.2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Приймаючи рішення суд виходив з того, що починаючи з 07.11.2015 року втратив чинність Закон України «Про міліцію», ст. 22 якого передбачала право позивача як колишнього працівника органів внутрішніх справ на надання пільги 50 % на оплату житлово-комунальних послуг, водночас Законом України «Про Національну поліцію» зазначена пільга не передбачена.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити. Апеляційна скарга ґрунтується на доводах, викладених  у позовній заяві.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає про правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення, в зв`язку з чим просить залишити його без змін, а скаргу без задоволення.
Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 9.06.2020 року вказану апеляційну скаргу прийнято до провадження,  та 3.07.2020 року призначено до розгляду в порядку письмового провадження на 19.08.2020 року.
Заява позивача про розгляд справи за його участю задоволенню не підлягає, так як справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання соціальних виплат непрацездатним громадянам, та пільг   відповідно до пп.3 ч.6 ст.12 КАС України визначні як справи незначної складності, за приписами ч.6 ст.262 КАС України суд може відмовити у задоволенні клопотання про розгляд справи незначної складності справи в судовому засіданні з участю сторін, оскільки характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16.03.2020 року відповідає, а вимоги апеляційної скарги не є обґрунтованими з огляду на наступне.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ та у 1999 році був звільнений  зі служби у зв`язку з хворобою.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20.02.2019 року, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05.06.2019 року по справі №280/5437/1,  у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправними дій та зобов`язання УПСЗН ЗМР по Дніпровському району провести розрахунки з ТОВ «Запоріжгаз збут», ПАТ «Запоріжжяобленерго», КП «Водоканал», ТОВ «Умвельт - Запоріжжя» за надані ОСОБА_1 пільги з оплати комунальних послуг відмовлено.
Рішення обґрунтовано тим, що починаючи з 07.11.2015 року втратив чинність Закон України «Про міліцію», ст. 22 якого передбачала право позивача як колишнього працівника органів внутрішніх справ на надання пільги 50 % на оплату комунальних послуг.
06.10.2019 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до УПСЗН ЗМР по Дніпровському району, в якій просив здійснювати  виплату у готівковій формі починаючи з листопада 2019 року належної йому згідно Закону України «Про міліцію» пільги на оплату житлово - комунальних послуг.
Листом №10-09/6466 від 09.10.2019 року УПСЗН ЗМР по Дніпровському району повідомлено позивача про відсутність в нього права на дану пільгу в зв`язку з втратою чинності Закону України «Про міліцію» та тим, що Законом України «Про Національну поліцію» зазначена пільга не передбачена.
26.12.2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням поданих у січні 2020 року уточнень просить визнати неправомірними дії відповідача по позбавленню його майна - права на 50 % знижку з оплати житлово-комунальних послуг;
зобов`язати відповідача проводити розрахунки за надання 50 % знижки з оплати житлово-комунальних послуг за правилами, що вставлені постановами Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256 та від 19.04.2019 року № 373.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Частина 4,6  ст. 22 Закону України «Про міліцію» №565-XII від 20.12.1990 року (далі - Закон №565-XII) визначала, що працівникам міліції та членам їх сімей надається 50 % знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива. За працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги за цим Законом.
На підставі пп. «а» та «в» п. 68 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» в ст. 22 Закону №565-XII внесено зміни, а саме ч.4 доповнено словами «в межах норм, встановлених законодавством», а ч.6 доповнено словами «якщо середньомісячний сукупний доход сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України».
Однак, зміни, внесені в пп. «в» п. 68 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008.
Пунктом 12 розділу ІІ Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» №1166-VII від 27.03.2014 року, ч.6,7 ст. 22 Закону №565-XII викладено у такій редакції: «За працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги згідно з цим Законом. Пільги, передбачені ч. 4,5 цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України».
Законом України  «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України»  №76-VІІІ від 28.12.2014 року внесені зміни в Закон №565-XII і ч. 7 ст. 22 викладена у новій редакції, згідно якої пільги, передбачені ч. 4,5,6 цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до вказаного Закону, Кабінетом Міністрів України 04.06.2015 року прийнято постанову №389, яка набрала чинності 01.07.2015 року та якою затверджено Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї.
Вказаним Порядком визначено механізм реалізації права на отримання пільг з оплати послуг за користування житлом (квартирна плата, плата за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), комунальних послуг (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів), паливом, скрапленим газом, телефоном, а також послуг із встановлення квартирних телефонів (далі - пільги) залежно від середньомісячного сукупного доходу сім`ї осіб, які мають право на пільги згідно із законодавчими актами.
Згідно з п. 2 цього Порядку, дія останнього поширювалась на осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із Законом №565-XII.
З 07.11.2015 року у зв`язку з набуттям чинності Законом України «Про Національну поліцію»  №580-VIII від 02.07.2015 року (далі - Закон №580-VIII), Закон №565-XII втратив чинність.
Абзацами 2 та 3 пп.15 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №580-VIII встановлено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.
Закон №580-VIII не містить норм, які б передбачали пільги по оплаті комунальних послуг.
Конституційний Суд України у п.3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 року №4-зп зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акту, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.
Враховуючи те, що останнім в часі є Закон №580-VIII, то пріоритетними в даному випадку є положення саме цього Закону, а не Закону №565-XII.
Посилання позивача на те, що таку пільгу встановлено йому довічно також є безпідставним, оскільки дія пільги нерозривно пов`язана з дією закону, яким її передбачено. У разі втрати законом чинності дія передбаченої ним пільги також припиняється.
Аналогічна правова позиція висловлена Касаційним адміністративним судом Верховного Суду в постанові від 17.02.2020 року по справі №638/5670/17(№К/9901/4768/17), в постанові від 09.04.2020 року по справі №200/5496/16-а(2-а/200/258/16) (№К/9901/15481/18).
Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність в діях відповідача ознак протиправності та наявності підстав для задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.
Доводами апеляційної скарги зазначені обставини не спростовано.
Оскільки судом першої інстанції винесено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 березня 2020 року по адміністративній справі №280/6459/19 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 19 серпня 2020 року, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно ч.5 ст.328 КАС України.  

Головуючий - суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай